Справа № 953/7803/26
н/п 2-а/953/132/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 липня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді – Демченко С.В.,
представника позивача – адвоката Манька О.М.,
представника відповідача – Ужвенко О.І.,
секретар судового засідання – Тюльпа Я.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
УСТАНОВИВ:
15 червня 2026 року адвокат Манько О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої допомоги, засобами «Електронний суд» звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7210835 від 17 травня 2026 року, а провадження по справі - закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 співробітники поліції склали оскаржувану постанову, згідно з якою 17 травня 2026 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гоголя у с. Просяне, під час здійснення маневру не увімкнув показник повороту, чим порушив п. 9.2 Б Правил дорожнього руху України, а також здійснив зупинку у межах перехрестя, чим порушив п.15.9 г ПДР України, чим порушив п.9.2 б ПДР України. Позивач заперечує правомірність винесення оскаржуваної постанови, посилаючись на те, що 17 травня 2026 року він не керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки перебував на пасажирському сидінні. У зв`язку з цим вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2026 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
29 червня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ГУНП в Харківській області Ужвенко О.І. надійшов відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначила, що під час патрулювання території с. Просяне поблизу вул. Гоголя працівники поліції помітили автомобіль марки ВАЗ 21099, водій якого, побачивши службовий автомобіль поліції, раптово зупинився, чим привернув їхню увагу. Через декілька хвилин працівники поліції почули, що зазначений автомобіль знову розпочав рух та допустив порушення вимог пункту 9.2 «б» та підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху України, а саме: під час здійснення маневру не увімкнув покажчик повороту та здійснив зупинку транспортного засобу в межах перехрестя.Зазначила, що водій вказаного автомобілю виліз через пасажирське сидіння з метою уникнення відповідальності. Однак, під час спілкування було встановлено, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Звернула увагу суду на те, що на відеозаписі з назвою NO20260517-123517-001052F на 00 хв 24 сек зафіксовано, як службовий автомобіль поліції зупиняється біля автомобіля марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував в межах перехрестя та не мав увімкненого покажчика повороту. Після зупинки службового автомобіля з передніх правих пасажирських дверей автомобіля ВАЗ 21099 вийшов позивач та підійшов до працівників поліції.На відеозаписі зафіксовано, як після зупинки транспортного засобу позивач залишив його салон через передні пасажирські двері. Безпосередньо після нього через ті самі двері з автомобіля вийшла ще одна особа. На думку представника відповідача, зазначені обставини свідчать про те, що на момент зупинки транспортного засобу в його передній частині перебували щонайменше дві особи, а тому сам по собі факт виходу позивача через передні пасажирські двері не може беззаперечно свідчити про те, що до зупинки транспортного засобу він не здійснював керування ним. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що транспортним засобом керувала інша особа. Твердження позивача про те, що він не перебував за кермом транспортного засобу, ґрунтуються виключно на його власних поясненнях та не підтверджені належними доказами. Співробітник поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі та відповідно до вимог діючого законодавства. До відзиву відповідач надав файли з відеозаписами.
Представник позивача – адвокат Манько О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Зазначив, що долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву відеоматеріали не містять відомостей, які б підтверджували факт керування позивачем транспортним засобом на момент вчинення правопорушення. 
Представник відповідача Ужвенко О.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.
Зазначила, що на першому відеофайлі NO20260517-123517-001052F, долученому до відзиву на позовну заяву, зафіксований факт керування позивачем транспортним засобом, у зв`язку з чим доводи позивача про те, що 17 травня 2026 року він не здійснював функції водія, є безпідставними.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 17 травня 2026 року інспектор відділення поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області Ткачов М.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7210835 у, на підставі якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 510 грн.
Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7210835 від 17 травня 2026 року вбачається, що 17 травня 2026 року о 12 годині 35 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гоголя у с. Просяне, не увімкнув показник повороту під час здійснення маневру, а саме зупинки, чим порушив п. 9.2Б ПДР України, а також здійснив зупинку в межах перехрестя, чим порушив п. 15.9г ПДР України. 
Так, у п. 7 вищевказаної постанови зазначається, що до постанови додається відео з ТЕКСАР 1113057280-6, 1113057280-9, СаmmРrо 1014014559-1, 70Маі.
Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху - частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7210835 від 17 травня 2026 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 9.2 «б» та 15.9 «г`Правил дорожнього руху.
Диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обґрунтовуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, сторона відповідача надала відзив, до якого долучили в якості доказу відеофайли з матеріалами подій, що відбулися 17 травня 2026 року.
Дослідивши у судовому засіданні відеоматеріали, на які сторона відповідача посилається, як на доказ того, що саме позивач здійснював 17 травня 2026 року функції водія транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд встановив, що на ньому не зафіксований факт того, як 17 травня 2026 року о 12 годині 35 хвилин водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гоголя у с. Просяне.
З відеозапису вбачається, що коли транспортний засіб ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , стоїть на перехресті, невідомий чоловік, а слідом позивач вийшли з транспортного засобу зі сторони пасажирського сидіння, а тому встановити з долученого до матеріалів справи відеозапису факт руху автомобіля та керування транспортним засобом позивачем неможливо.
Отже, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення для притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури, відповідач не надав.
За таких обставин у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що виключає можливість його притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7210835 від 17 травня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.
Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № 7210835 від 17 травня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП – скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 532, 48 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7210835 від 17 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, провадження у справі - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Національної поліції в Харківській області, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Головне управління Національної поліції в Харківській області, код ЄДРПОУ: 40108599, місцезнаходження: м. Харків, вул. Жон Мироносець, 5.
Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 20 липня 2026 року.
Суддя         С. В. Демченко