Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/646/26 
Провадження № 2/499/539/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

21 липня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чекмарьова Лариса Юріївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа, згідно позовної заяви позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дітьми повноліття.
Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що 14.12.2019 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від спільного дошлюбного проживання сторони мають двох малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, наразі між сторонами шлюбні відносини припинилися, вони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, причиною чого стало відсутність почуття взаєморозуміння та різні погляди на життя, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
При цьому, після припинення спільного проживання, їх діти залишилися проживати разом з позивачем, однак відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивач просить суд встановити розмір аліментів.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.
Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду телефонограму, згідно якої позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав в повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини справи.
14.12.2019 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Відповідно до копій свідоцтв про народження дітей, сторони по справі мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач визнав ту обставину, що діти проживають з позивачем.
Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 
Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. 
На підставі наведеного, враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки, а збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, при цьому відповідач в даній частині позов визнав в повному обсязі, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є неможливим, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
За приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина
Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише саму необхідність у стягненні аліментів, а також їх розмір.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дітей.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд бере до уваги, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.
Таким чином, суд визначає розмір аліментів у розмірі, визначеному позивачем, оскільки такий розмір відповідає розумному розміру аліментів на дітей та не потребує додаткового доказування, а відповідачем, в свою чергу позов визнано в повному обсязі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже саме він забезпечить необхідний мінімум для існування дитини та дотримання принципу достатнього забезпечення.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд присуджує аліменти починаючи з дня звернення з позовом до суду.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.
Тож, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей – задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14.12.2019 року у Іванівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом №84.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 04.05.2026 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною позивач не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяця підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ