Провадження № 2/641/1462/2026 	Справа № 641/301/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача Марченко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Слобідського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/301/26
позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
відповідач: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Фірма "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства, ОСОБА_4 
про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Данько Л.В. за допомогою системи "Електронний суд" звернулась до Слобідського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до УКМП Департаменту економіки та комунального майна ХМР, третя особа: Фірма "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що позивачі з лютого 2013 року проживають в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 148881, виданого Виконавчим комітетом Харківської ради народних депутатів міської ради від 22.02.2013 року. Позивачі постійно, по теперішній час проживають за вказаною адресою, сплачують комунальні послуги. Позивач ОСОБА_2 звернулась до Фірми "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства із заявою щодо оформлення передачі в приватну власність вказаної квартири, оскільки даний будинок знаходився на балансі фірми, на що отримала відповідь, що даний будинок до сфери управління підприємства не належить, орган приватизації на підприємстві відсутній, тому відсутні правові підстави для надання в приватну власність вказаної квартири. В подальшому позивач звернулась до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з заявою та відповідними документами про приватизацію вищевказаної квартири, на що отримала відповідь про відмову в розгляді питання про приватизацію з підстав того, що будинок не належить до об`єктів комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Позивачі мають право на приватизацію, але не можуть це право реалізувати, оскільки будинок не переданий до комунальної власності Харківської міської територіальної громади та не може бути переданий в зв`язку з тим, що даний будинок до сфери управління ФІРМИ “ТРИКОТАЖНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" У ВИГЛЯДІ КОЛЕКТИВНОГО ПІДПРИЄМСТВА не належить. А не належить будинок до сфери управління підприємства з тих підстав, що в 1991 році Фірмі «Трикотажне об`єднання» в результаті викупу перейшло не все майно Харківського виробничого трикотажного об`єднання (ХВТО). У відповідності з Концепцією реорганізації економіки України до складу майна, яке викупилось, не могли входити об`єкти соціальної сфери – житлові будинки, гуртожитки та інше. Тобто, законодавством, яке діяло на час реєстрації Фірми - 24.12.1991р. не було передбачено передачі таких об`єктів на баланс підприємства, відповідно ніяких документальних передач тих об`єктів не передбачалось і вони фактично не складались.
30.03.2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування відзиву зазначає, що нормами діючого законодавства не передбачено право органів місцевого самоврядування проводити на користь жителів приватизацію житла, що не належить до комунальної власності територіальної громади. Оскільки Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради проводиться на користь жителів міста Харкова - громадян України за їх бажанням приватизація житла, яке використовується ними на умовах найму, а саме квартир, що є комунальною власністю та квартир, що відображається на балансах підприємств, які змінили форму власності, у разі делегування підприємством Управлінню відповідних повноважень, а житловий будинок АДРЕСА_2 не належить до комунальної власності Харківської міської територіальної громади, у Управління відсутні повноваження щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 у зазначеному будинку, а отже права позивачів діями або бездіяльністю Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не порушувалися. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.
02.04.2026 року представником позивачів до суду подано відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що оскільки, згідно інформації з Державного реєстру речових право власності на будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано, інформація щодо права власності інших осіб на землю, на якій розташований будинок також відсутня, то земельна ділянка під будинком АДРЕСА_2 належить Харківській міській територіальній громаді, тому позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ХМР. Прохальна частина позовної заяви не містить вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
18.05.2026 року представником відповідача подано пояснення, в яких вона додатково зазначає, що Фірмою «Трикотажне об`єднання у вигляді колективного підприємства» житловий будинок АДРЕСА_2 до комунальної власності Харківської територіальної громади не передавався, акти приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність щодо зазначеного будинку не укладалися. З урахуванням наведеного, процедура щодо передачі житлового будинку АДРЕСА_2 до комунальної власності Харківської територіальної громади Фірмою «Трикотажне об`єднання у вигляді колективного підприємства» дотримана не була, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.
11.06.2026 року представником позивачів подано письмові пояснення, в яких вона додатково зазначає, що позивачі використали всі можливі засоби для відновлення свого порушеного права, визнання права власності забезпечить захист та відновить порушені житлові права позивачів.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 06.04.2026 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 18.05.2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивачів вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.
Представник третьої особи Фірми "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить про розгляд справи проводити без участі представника третьої особи.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Рішенням 41 сесії 4 скликання ХМР № 194/05 від 14.10.2005 року надано згоду на прийняття до комунальної власності міста об`єктів, зокрема житлового будинку АДРЕСА_2 .
З довідки № 16-20/1826-Т від 22.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 є в списках громадян України, що мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 . Житловий чек використано частково у сумі 1,55 грн., залишок становить 2,65 грн. 
З довідки № 10321 від 16.12.2025 року встановлено, що ОСОБА_2 приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_5 (загальною площею 27,5 кв.м.). Право на безоплатну приватизацію використано 9,2 кв.м. при нормі 24,3 кв.м.
З листа та довідки УКМП ДЕКМ від 16.12.2025 року встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_2 не відносить до об`єктів комунальної власності ХМТГ, тож надати довідку про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_3 за вказаною адресою не вбачається можливим, оскільки управління не є розпорядником запитуваної інформації. В той же час, ОСОБА_3 приймав участь у приватизації квартири АДРЕСА_5 (загальною площею 27,5 кв.м.). Право на безоплатну приватизацію використано у розмірі 9,2 кв.м. при нормі 24,3 кв.м. 
З витягу з протоколу міської громадської комісії з житлових питань № 2 від 28.01.2013 року встановлено, що ОСОБА_2 з сім`єю з 4 осіб (вона, чоловік, син, племінник) зареєстрована для проживання по АДРЕСА_6 , де займає кімнату АДРЕСА_7 , житловою площею 16,5 кв.м. Кімната приватизована, будинок готельного типу з місцями загального користування. ОСОБА_2 працює на фірмі "Трикотажне об`єднання" з 28.04.1986 р. на посаді інженера відділу головного механіка по теперішній час, тобто більше 25 років, де перебувала на квартирному обліку з 19.11.1996 року. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 06.02.2013 року № 51 ОСОБА_2 надано 2-кімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_8 в доповнення до займаної приватизованої площі зі зняттям з квартирного обліку.
22.02.2013 року видано ордер на житлове приміщення № 148881 ОСОБА_2 з родиною з 4 осіб на право зайняття житлового приміщення загальною площею 36,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_9 .
З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14.01.2026 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_9 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до договору № 1003033853 від 08.07.2013 року, № 548303 від 01.08.2013 року, встановлено, що вказані договори про надання комунальних послуг укладено з наймачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
З копій платіжних інструкцій від 21.10.2025, 14.12.2025, 15.12.2025, 13.01.2026 встановлено, що за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_9 , сплачують ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З листа адміністрації Слобідського району ХМР від 01.08.2025 року встановлено, що виконавчими органами ХМР було розглянуто звернення мешканців житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , щодо передачі його до комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Згідно інформації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління) рішенням 41 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 14.10.2005 № 194/05 «Про комунальну власність м. Харкова» було надано згоду на прийняття до комунальної власності Харківської міської територіальної громади будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від фірми «Трикотажне об`єднання» у формі колективного підприємства. Станом на цей час рішення чинне. На виконання вказаного рішення керівництву підприємства необхідно разом з КП «Житлокомсервіс» та Адміністрацією вжити заходи з підготовки акту приймання-передачі будинку до комунальної власності з наступним затвердженням його рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Також Управління інформує про необхідність надання пакету документів при формуванні акту приймання-передачі. Після затвердження балансоутримувачем акту про списання багатоквартирного будинку з балансу процедура списання відповідного будинку вважається закінченою.
З листа Фірми "Трикотажне об`єднання" від 29.08.2025 року встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Фірми "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства з дати реєстрації фірми, а сам з 24.12.1991 р. та обліковується на рахунку 103 бухгалтерського обліку "Будинки та споруди". Документів на підставі яких цей будинок знаходиться на балансі не існує в результаті наступних обставин. 24.12.1991 року була зареєстрована Фірма, яка виникла шляхом приватизації через викуп майна яке орендувала у держави. Таким чином, до майна фірми увійшло тільки: майно яке викуплене у держави; майно, придбане в результаті діяльності Орендного підприємства "Трикотажне об`єднання" (існувало з 10.12.1991 по 23.12.1991). Сам договір оренди з правом викупу був укладений 19.12.1991 року. Пункт 10 договору оренди надавав право орендарю на достроковий викуп майна. Відомче житло в період оренди не будувалось та не придбалось іншим шляхом. Загальна сума майна, переданого в оренду, в договорі визначено як 14705 тис. руб., а викуп зроблений на суму 14150 тис.руб. Це означає, що Фірмі "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства в результаті викупу перейшло не все майно Харківського виробничого трикотажного об`єднання. У відповідності з концепцією реорганізації економіки України до складу майна, яке викупалось, не могли входити об`єкти соціальної сфери, а відповідно ст. 24 ЗУ "Про приватизацію державного майна" об`єкти соціальної сфери мали безкоштовно передаватися приватизованим підприємствам. При цьому ніяких документальних передач таких об`єктів не передбачалось і вони фактично не складались. Фірма не придбала відомче житло а процесі викупу, та не отримала його і від ХВТО ні за якими документами.
З листа УКМП ДЕКМ від 30.06.2025 року встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 не належить до об`єктів комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Також повідомлено, що рішенням 41 сесії ХМР 4 скликання від 14.10.2005 № 194/05 "Про комунальну власність м. Харкова" фірмі "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства було надано згоду на прийняття вказаного житлового будинку до комунальної власності. Необхідного пакету документів для подальшого винесення на розгляд пленарного засідання сесії ХМР питання про прийняття до комунальної власності територіальної громади вказаного житлового будинку до Управління не надходило.
З листа Регіонального відділення фонду Державного майна України по Харківській області від 13.10.2025 року встановлено, що за даними інформаційно-пошукової системи регіонального відділення, яка містить інформацію щодо державного майна, яке не ввійшло до статутних капіталів господарських товариств при приватизації, житловий будинок АДРЕСА_2 не значиться, отже цей будинок не входить до сфери управління регіонального відділення. 
З листа Фірми "Трикотажне об`єднання" від 28.10.2025 року встановлено, що орган приватизації на підприємстві відсутній, а тому відсутні правові підстави для надання в приватну власність квартири АДРЕСА_1 .
З листа Фірми "Трикотажне об`єднання" від 28.10.2025 року встановлено, що правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_2 відсутні та даний будинок до сфери управління підприємства не належить.
З листа Фонду Державного майна України від 20.09.2025 року встановлено, що відомості щодо нерухомого майна, зокрема, будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавались.
З довідки КП "ХМБТІ" ХМР від 25.06.2025 року встановлено, що зареєстровані права на квартиру АДРЕСА_1 відсутні.
Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно (квартиру) в порядку приватизації державного житлового форду, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.
Частиною першою статті 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, правом звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.
Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20, пункт 86).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову - це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 296/6169/23.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.
Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Приватизація житла здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(далі - Закон) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд(стаття 8 Закону).
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає, що спір між сторонами виник з приводу приватизації державного житлового фонду, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Аналіз положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, дає суду підстави для висновку про те, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, якими є органи, створені місцевою державною адміністрацією, органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Розмежування компетенції між органами приватизації здійснюється залежно від того, на балансі якої установи перебуває житловий фонд, або у разі делегування відповідних повноважень.
З листа та довідки УКМП ДЕКМ від 16.12.2025 року встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_2 , не відносить до об`єктів комунальної власності ХМТГ.
З листа адміністрації Слобідського району ХМР від 01.08.2025 року встановлено, що виконавчими органами ХМР було розглянуто звернення мешканців житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , щодо передачі його до комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Згідно інформації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління) рішенням 41 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 14.10.2005 № 194/05 «Про комунальну власність м. Харкова» було надано згоду на прийняття до комунальної власності Харківської міської територіальної громади будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від фірми «Трикотажне об`єднання» у формі колективного підприємства. Станом на цей час рішення чинне. На виконання вказаного рішення керівництву підприємства необхідно разом з КП «Житлокомсервіс» та Адміністрацією вжити заходи з підготовки акту приймання-передачі будинку до комунальної власності з наступним затвердженням його рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Також Управління інформує про необхідність надання пакету документів при формуванні акту приймання-передачі. Після затвердження балансоутримувачем акту про списання багатоквартирного будинку з балансу процедура списання відповідного будинку вважається закінченою.
З листа Фірми "Трикотажне об`єднання" від 29.08.2025 року встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Фірми "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства з дати реєстрації фірми, а саме з 24.12.1991 р. та обліковується на рахунку 103 бухгалтерського обліку "Будинки та споруди".
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на квартиру в якому позивачі просять визнати за ними право власності, не відноситься до комунальної власності Харківської міської територіальної громади, повноваження від інших органів щодо здійснення приватизації квартир у вказаному будинку до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не передавались, а тому Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради як орган приватизації Харківської міської ради не є повноважним в розгляді питання про прийняття рішення про приватизацію квартири у вказаному будинку. 
При цьому, оскільки спірна квартира не належить до комунальної власності, не передавалась із державної власності у власність органів місцевого самоврядування, вона не може бути приватизована шляхом звернення із відповідною заявою до уповноваженого на це органу, створеного місцевою державною адміністрацією чи органами місцевого самоврядування.
Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради як орган приватизації Харківської міської ради у спірних правовідносинах не є органом, до повноважень якого віднесено здійснення приватизації житлового фонду у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а тому не є особою, яка повинна відповідати за пред`явленим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовом.
Доводи представника позивача про те, що вказана особа визначена у якості відповідача, оскільки будинок розташований на земельній ділянці, що віднесена до комунальної власності Харківської міської територіальної громади, не можуть бути обґрунтованою підставою для визначення Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відповідальним у відносинах приватизації вказаного будинку.
Незважаючи на те, що позов містить вимоги про визнання права власності, спірні правовідносини виникли саме з приводу приватизації державного житлового фонду, що і визначає коло належних суб`єктів, які мають бути залучені до участі у справі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.
Враховуючи, що пред`явлення позову до неналежного кола відповідачів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має бути відмовлено саме з підстав залучення неналежного відповідача у справі.
В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Фірма "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства, ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.
Витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору покласти на ОСОБА_2 .
Витрати ОСОБА_3 зі сплати судового збору покласти на ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Позивач: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: м-н. Конституції, 16, м. Харків, код 14095412).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Фірма "Трикотажне об`єднання" у вигляді колективного підприємства (адреса місцезнаходження: вул. Основ`янська, 55, м. Харків, код 00307454).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складено 09.07.2026 року.

Суддя     С.О.Ященко