Справа № 932/13548/26
Провадження № 2-а/932/201/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 вересня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Стадченко О.В., при секретарі Брик К.Є., за участю представника позивача Мельника Д.П, відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Дарчука Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Дніпро у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, інтереси якого представляє Мельник Денис Павлович, до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,- 

В С Т А Н О В И В:
15.09.2026 до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшов позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, інтереси якого представляє Мельник Денис Павлович, до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 тривалий час перебуває на території України без законних підстав для подальшого перебування та не вжив заходів щодо врегулювання свого правового статусу. Так, 12.04.2022 ГУНП в Дніпропетровській області направлено до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області подання № 4/2-456 щодо порушення ОСОБА_1 законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
12.04.2022 Чечелівським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003242 за частиною першою статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду зазначеного протоколу 12.04.2022 винесено постанову серії ПР МДН № 003234, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Вказаний штраф не сплачено, постанову про накладення адміністративного стягнення не оскаржено.
16.04.2022 уповноваженою посадовою особою Чечелівського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 3 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, відповідно до якого останнього зобов`язано залишити територію України до 16.05.2022.
Із зазначеним рішенням ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, однак у встановлений строк територію України не залишив та рішення про примусове повернення не виконав.
Крім того, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 у справі № 204/3210/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 185 КК України, та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на два роки.
Згідно з доповідною запискою від 24.10.2022 ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, не проживає.
24.05.2025 посадовими особами Відділу № 6 у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 повторно складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007007 за частиною другою статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду зазначеного протоколу 24.05.2025 винесено постанову серії ПР МДН № 006997, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400, 00 грн.
Також 24.05.2025 уповноваженою посадовою особою відділу № 6 у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 1215100100000413 про примусове видворення ОСОБА_1 за межі України на підставі частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
14.09.2026 посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 складено черговий протокол про адміністративне правопорушення серії PR MDN № 008418 за частиною другою статті 203 КУпАП, розгляд якого призначено на 15.09.2026 о 10 год. 30 хв.
Таким чином, позивач зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово порушував законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, не виконав рішення про примусове повернення від 16.04.2022 та продовжує перебувати на території України без належних правових підстав.
Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 не має документа, який дає право на виїзд з України, що унеможливлює його самостійний виїзд за межі території України.
За твердженням позивача, наявність у ОСОБА_1 внутрішнього паспорта громадянина російської федерації сама по собі не свідчить про наявність у нього документа, необхідного для перетину державного кордону України з метою виїзду з її території.
У зв`язку з відсутністю документа, що дає право на виїзд з України, виникла необхідність проведення процедури ідентифікації ОСОБА_1 з метою подальшого забезпечення його примусового видворення, зокрема оформлення необхідних документів для виїзду та організації такого виїзду.
Крім того, 21.07.2025 щодо ОСОБА_1 прийнято рішення № 1201110500000559 про заборону в`їзду в Україну строком на три роки на підставі пункту 7 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Позивач вважає, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджати проведенню процедури видворення або вчинити дії, спрямовані на уникнення його виконання, а також свідчать про наявність ризику його втечі.
При цьому невиконання ОСОБА_1 рішення про примусове повернення від 16.04.2022, його повторне притягнення до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, відсутність за місцем проживання, зазначеним у матеріалах справи, та відсутність документа, що дає право на виїзд з України, на думку позивача, підтверджують необхідність застосування до нього передбаченого законом заходу.
Разом із тим у провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває адміністративна справа № 932/6073/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №1215100100000413 від 24.05.2025 про примусове видворення.
Відповідно до пункту 10 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ від 23.04.2012 № 353/271/150, оскарження рішення про примусове повернення або примусове видворення зупиняє його виконання.
Отже, зупинення виконання рішення про примусове видворення у зв`язку з його оскарженням не усуває необхідності вирішення питання щодо затримання іноземця за наявності передбачених частиною першою статті 289 КАС України підстав, зокрема за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення, існує ризик його втечі або у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.
При цьому, відповідно до частини першої статті 289 КАС України, за наявності зазначених обставин орган міграційної служби має право звернутися до місцевого загального суду як адміністративного суду із позовом про затримання іноземця з метою його ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Як зазначає позивач, ідентифікація ОСОБА_1 необхідна не лише для встановлення його особи, а й для забезпечення подальшої процедури примусового видворення, у тому числі отримання документа, що дає право на виїзд з України, визначення можливості та порядку його виїзду, а також організації такого виїзду.
Зважаючи на викладені вище обставини та враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач звернув увагу суду на наступні обставини щодо громадянина російської федерації ОСОБА_1 , а саме: дії відповідача порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки після втрати підстав для подальшого перебування на території України він не залишив територію України та ухиляється від виїзду з України, що відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» характеризує його як нелегального мігранта; відсутні законні підстави для подальшого перебування відповідача на території України, у зв`язку з чим він не має законних підстав для працевлаштування в Україні; відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, зокрема за частиною першою та частиною другою статті 203 КУпАП; притягався до кримінальної відповідальності вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 у справі №204/3210/22; - відповідач не виконав рішення № 3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 16.04.2022, яким його зобов`язано залишити територію України до 16.05.2022, чим порушив встановлений законодавством порядок перебування іноземців на території України; - щодо відповідача 24.05.2025 прийнято рішення № 1215100100000413 про примусове видворення за межі України відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; - щодо відповідача 21.07.2025 прийнято рішення № 1201110500000559 про заборону в`їзду в Україну строком на три роки на підставі пункту 7 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; - відповідач не проживає за адресою, зазначеною в матеріалах справи, що свідчить про відсутність достовірних відомостей щодо його фактичного місця перебування; - у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з території України, що відповідно до частини першої статті 289 КАС України є самостійною підставою для звернення органу міграційної служби до суду з позовом про затримання іноземця з метою його ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення.
Враховуючи зазначене, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури його примусового видворення, а також існує ризик його втечі та ухилення від виконання рішення про примусове видворення, при цьому у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з території України.
Відповідно до частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, існує ризик його втечі або відсутній документ, що дає право на виїзд з України, суд за позовом відповідного органу має право прийняти рішення про затримання такої особи з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Відсутність у відповідача документа, що дає право на виїзд з України, також є підставою для звернення до суду із позовною заявою про застосування до іноземця заходу затримання з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відповідно до вимог частини першої статті 289 КАС України.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення іноземця або особи без громадянства здійснюється у встановленому законом порядку, а судове рішення про примусове видворення є підставою для його виконання відповідним органом.
Відповідно до пункту 9 розділу III Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, примусове видворення іноземців та осіб без громадянства здійснюється відповідним органом, на який покладено виконання такого рішення.
Таким чином, з урахуванням установлених обставин, характеру та неодноразовості порушень ОСОБА_1 законодавства України, невиконання ним попереднього рішення про примусове повернення, наявності ризику ухилення від процедури видворення, а також відсутність документа, що дає право на виїзд з України, створює передбачені частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2026 року суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду даної справи.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15.09.2026 відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначений на 15.09.2026 о 16 год. 00 хв. Відповідачу роз`яснено право подачі відзиву на позовну заяву до початку судового розгляду.
15.09.2026 до початку судового розгляду від представника відповідача – адвоката Дарчука Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, яким останнім не погоджується з позовними вимогами позивача, з наступних підстав. 16 квітня 2022 року Чечелівським відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача зобов`язано добровільно залишити територію України у строк не пізніше 16.05.2022. Як вбачається з матеріалів справи, на дату прийняття рішення про примусове повернення до країни походження відповідач уже перебував під слідством у кримінальному провадженні № 12022041680000116 від 11 лютого 2022 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.185 КК України. Крім того, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2022 року по справі № 12022041680000116 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст. 185 КК України, та призначено остаточне покарання, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням на іспитовий строк 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року по справі № 204/3210/22 задоволено подання Чечелівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області та звільнено ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 року, у зв`язку з закінченням іспитового строку та виконанням покладених обов`язків. З огляду на вищенаведене, виконання ОСОБА_1 рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 16.04.2022 могло бути розцінене суб`єктом владних повноважень як ухилення від кримінальної відповідальності.
Надалі, 24 травня 2025 року Відділом № 6 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 1215100100000413 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 . Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Дніпра з позовною заявою про його скасування. Судове оскарження рішення про примусове видворення відповідача ОСОБА_1 у адміністративній справі за №932/6073/25, розгляд якої призначено на 20.10.2026, зупиняє дію такого рішення. Тому застосування такого заходу, як затримання та поміщення особи до ПТПІ з метою забезпечення примусового видворення в умовах, коли саме рішення про видворення оскаржується у судовому порядку та його дію зупинено, є передчасним і правово необґрунтованим. До вирішення справи № 932/6073/25 по суті та набрання судовим рішенням законної сили відсутні остаточні підстави для примусового видворення відповідача. Крім того, відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, примусове видворення або реадмісію, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи існує ризик її втечі, суб`єкт владних повноважень може звернутися до суду з позовною заявою про затримання такої особи. Слід наголосити, що наведені приписи узгоджуються зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні: Затримання як крайній захід (Ultima Ratio): позбавлення свободи є винятковим заходом, який може бути застосований лише тоді, коли всі інші, менш суворі заходи, розглянуті та визнані недостатніми (рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі» (Witold Litwa v. Poland), заява № 26629/95; «Хільда Хафстейндоттір проти Ісландії» (Hilda Hafsteindottir v. Iceland), заява № 40905/98; «Енхорн проти Швеції» (Enhorn v. Sweden), заява № 56529/00). Принцип пропорційності та дотримання балансу: заходи примусу мають забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства та фундаментальним правом людини на свободу в демократичному суспільстві (рішення у справі «Васілева проти Данії» (Vasileva v. Denmark), заява № 52792/99).
Всупереч вимогам статей 77, 289 КАС України, позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності ризику втечі ОСОБА_1 чи вчинення ним дій, спрямованих на перешкоджання процедурі видворення. Натомість реальні обставини справи повністю спростовують доводи позивача з огляду на таке: - стабільні соціальні зв`язки та постійне місце проживання: - відповідач протягом тривалого часу проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса відома позивачу як мінімум з 2022 року. Сумлінна та відкрита поведінка відповідача: ОСОБА_1 не переховується від органів державної влади та реалізує своє право на судовий захист, оскаржуючи рішення органів ДМС у судовому порядку (цивільна справа № 932/6073/25). Необґрунтованість доводів позивача: посилання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на відсутність у відповідача офіційного працевлаштування та наявність фактів притягнення до адміністративної відповідальності не є належними та достатніми доказами наміру особи ухилитися від виконання рішень чи переховуватися від органів міграційної служби. 
Щодо ідентифікації особи та наявності паспортного документа позивач у позовній заяві зазначає про необхідність затримання особи, у тому числі з метою ідентифікації. Проте особа відповідача повністю ідентифікована, що підтверджується самими матеріалами, доданими позивачем до позовної заяви, а саме: наявністю копії внутрішнього паспорта громадянина рф № НОМЕР_1 , виданого 16.12.2011 р. на ім`я ОСОБА_1 ; проведенням щодо відповідача процесуальних та адміністративних дій щодо складення протоколів із чітким встановленням його анкетних даних. Крім того, 14.09.2026 під час складання протоколу № МДН 000250 у ДМС була присутня його цивільна дружина ОСОБА_2 , з якою він проживає з 2013 року та яка підтвердила його особу. Таким образом, повторна чи додаткова ідентифікація відповідача шляхом позбавлення волі та тримання в ПТПІ є непропорційним заходом, який не відповідає фактичним обставинам справи. 
Відповідно до ст. 290 КАС України та практики ЄСПЛ, позбавлення волі (поміщення до ПТПІ) є крайнім заходом. Суд під час розгляду справи має оцінити можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України (наприклад, зобов`язання внести заставу або взяття на поруки). Затримання відповідача та тримання його під вартою протягом 6 місяців у період оскарження рішення про примусове видворення надмірно обмежує його право на свободу та особисту недоторканність, гарантоване ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Крім того, постановою від 21 липня 2025 року № 1201110500000559 відповідачу заборонено в`їзд на територію України строком на три роки. Про факт прийняття зазначеної постанови та наявність відповідної заборони відповідачу стало відомо лише під час ознайомлення з додатками до позовної заяви у цій справі. Як вбачається зі змісту додатків до позову, підставою для прийняття вказаної постанови слугувало нібито неухилення (несплата) адміністративного штрафу, накладеного постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДІ № 005997 від 24 травня 2025 року, винесеною заступником начальника Відділу № 6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Зазначеною постановою відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення вимог частин 1, 3 статті 3 та статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн. Згідно із законодавством наданий строк для добровільної сплати штрафу становив 15 днів тобто до 08 червня 2025 року включно. Зазначений штраф у розмірі 3 400,00 грн було сплачено відповідачем 05 червня 2025 року, тобто у встановлений законом строк, що повністю спростовує підстави для прийняття оскаржуваної постанови.
У судовому засіданні представник позивача Мельник Д.П. підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
У судовому засіданні представник відповідача Дарчук Д.В. не визнав позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Наголосив на тому, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності ризику втечі ОСОБА_1 чи вчинення ним дій, спрямованих на перешкоджання процедурі видворення. Також вважає безпідставними доводи позивача про необхідність проведення ідентифікації відповідача, оскільки особа відповідача ідентифікована, що підтверджується самими матеріалами, доданими позивачем до позовної заяви, а саме: наявністю копії внутрішнього паспорта громадянина рф № НОМЕР_1 , виданого 16.12.2011 на ім`я ОСОБА_1 ; проведенням щодо відповідача процесуальних та адміністративних дій що складення протоколів із чітким встановленням його анкетних даних. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не визнав позовні вимоги, з підстав зазначених представником адвокатом Дарчуком Д.В. Пояснив, що він дійсно у 2013 році прибув до України, де на той час проживала його сестра ОСОБА_3 . Сестра мала допомогти йому у оформленні документів на законне перебування його на території України. Але сестра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відповідач не встиг оформити всі документи. Надалі у 2013 році він створив сім`ю з ОСОБА_2 . За період з 2013 року по 2022 рік непереборних обставин, які б не дозволяли йому оформити всі документи і на законних підставах перебувати на території України у відповідача не було. У даному фактичному шлюбі народилося троє дітей. Рішення від 16.04.2022 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни він не міг виконати у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Тобто його виїзд за межі України міг бути розцінений як ухилення від кримінальної відповідальності. У липні 2024 року його було звільнено він відбування покарання по закінченню іспитового строку. Проте, з цього часу він також не приймав заходи для виконання рішення від 16.04.2022 про його примусове повернення, причини невиконання рішення пояснити у судовому засіданні не зміг. Штраф за постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності від 24.05.2025 року ним було сплачено, проте Державну міграційну службу він про сплату штрафу не повідомляв. 
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що з 2013 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_1 . Під час їх спільного життя у них народилося троє дітей. Оформити офіційно шлюбні відносини з відповідачем та зареєструвати дітей було неможливо у зв`язку з відсутністю у останнього документів. Стверджує, що її чоловік не ухиляється від органу міграційної служби, він постійно проживає разом з родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Органу державної міграційної служби відомо його місце мешкання, оскільки працівники ДМС приїздили до них додому після її звернення до Президента України для надання чоловіку громадянства України. Оформити належним чином документи чоловіка вони не могли, з огляду на їх необізнаність та фінансову неспроможність. 14.09.2026 вони самостійно прибули до ДМС для оформлення чоловіку статусу біженця. Того ж дня ввечері до них додому приїхали працівники ДМС і забрали чоловіка. 
Суд, вислухавши сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Частиною 1 статті 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Чистопіль, республіка Татарстан, рф, є громадянином російської федерації, що підтверджено копією паспорту громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданим 16.12.2011. 
Судом також встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 тривалий час перебуває на території України без законних підстав для подальшого перебування та не вживає заходів щодо врегулювання свого правового статусу, що підтверджується наступним.
Так, 12.04.2022 ГУНП в Дніпропетровській області направлено до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області подання № 4/2-456 щодо порушення ОСОБА_1 законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
12.04.2022 Чечелівським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003242 за частиною першою статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду зазначеного протоколу 12.04.2022 винесено постанову серії ПР МДН № 003234, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Вказану постанову про накладення адміністративного стягнення не оскаржено, штраф сплачено.
16.04.2022 уповноваженою посадовою особою Чечелівського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 3 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, відповідно до якого останнього зобов`язано залишити територію України до 16.05.2022.
Із зазначеним рішенням ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, однак у встановлений строк територію України не залишив та рішення про примусове повернення не виконав.
Крім того, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 у справі № 204/3210/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Згідно з доповідною запискою від 24.10.2022 ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, не проживає.
24.05.2025 посадовими особами Відділу № 6 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 повторно складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007007 за частиною другою статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду зазначеного протоколу 24.05.2025 винесено постанову серії ПР МДН № 006997, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. Вказану постанову про накладення адміністративного стягнення не оскаржено, штраф сплачено.
Також 24.05.2025 уповноваженою посадовою особою Відділу № 6 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 1215100100000413 про примусове видворення ОСОБА_1 за межі України на підставі частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Станом на час розгляду даної адміністративної справи рішення № 1215100100000413 про примусове видворення ОСОБА_1 за межі України оскаржується відповідачем у судовому порядку у адміністративній справі № 932/6073/25, судовий розгляд якої призначено на 20.10.2026. 
14.09.2026 посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 складено черговий протокол про адміністративне правопорушення серії PR MDN № 008418 за частиною другою статті 203 КУпАП.
Постановою заступника начальника Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 15.09.2026 серії ПН МДН №008397 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. 
Таким чином, позивачем доведено, що ОСОБА_1 неодноразово порушував законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, не виконав рішення про примусове повернення від 16.04.2022 та продовжує перебувати на території України без належних правових підстав. 
Судом враховано той факт, що дійсно у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України ОСОБА_1 до липня 2024 року з об`єктивних причин не міг виконати рішення органу ДМС від 16.04.2022 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни. Проте, починаючи з липня 2024 року, тобто після звільнення відповідача судом від відбування покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022, відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2024 (справа №204/3210/22), відповідач мав обов`язок виконати рішення органу ДМС України в Дніпропетровській області від 16.04.2022 №3 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни. 
Об`єктивних підстав про неможливість виконання відповідачем рішення органу ДМС України в Дніпропетровській області від 16.04.2022 №3 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни у судовому засіданні не встановлено, та стороною відповідача не доведено. 
Крім того, позивачем доведено і судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не має документа, який дає йому право на виїзд з України, що унеможливлює його самостійний виїзд за межі території України.
Доводи представника відповідача про наявність у ОСОБА_1 внутрішнього паспорта громадянина російської федерації, а отже відсутність підстав для проведення його повторної ідентифікації, самі по собі не свідчать про наявність у нього документа, необхідного для перетину державного кордону України з метою виїзду з її території.
У зв`язку з відсутністю у відповідача ОСОБА_1 документа, що дає право на виїзд з України, у позивача є необхідність у проведенні процедури ідентифікації ОСОБА_1 , з метою подальшого оформлення необхідних документів для виїзду та організації такого виїзду.
21.07.2025 щодо ОСОБА_1 прийнято рішення № 1201110500000559 про заборону в`їзду в Україну строком на три роки на підставі пункту 7 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Проте, оцінку даному рішенню суд в межах розгляду даної адміністративної справи не надає. 
Частиною 3статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Положеннями частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в судовому засіданні не встановлено.
Звернення відповідача вперше 14.09.2026 із заявою – анкетою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до органу ДМС України в Дніпропетровській області, за відсутності перешкод для такого звернення на протязі всього перебування на території України, починаючи з 2013 року по вересень 2026 року, не свідчить про наявність підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». 
Отже судом встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалий час знаходиться на території України нелегально, що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 
З липня 2024 року відповідач без поважних причин ухиляється від виконання рішення уповноваженої особи Чечелівського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №3 від 16.04.2022 про примусове його повернення до країни походження або третьої країни. 
Рішення про примусове повернення від 16.04.2022 станом на час розгляду справи не оскаржено.
В абзаці першому частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення, (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частиною 11 статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Беручи до уваги те, що відповідач тривалий час перебуває на території України без відповідної правої підстави, у нього відсутні документи для самостійного виїзду та наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання рішення, суд вважа, що відповідача слід затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на два місяці.
Відтак, позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, інтереси якого представляє Мельник Денис Павлович, до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2,6-11,72-78,90,211,241-246,268-272,289,372 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, інтереси якого представляє Мельник Денис Павлович, до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України- задовольнити частково.
Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 2 (два) місяці, рахуючи з 14 вересня 2026 року до 14 листопада 2026 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішення суду в частині затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2026 року.

Суддя О.В. Стадченко