ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/19291/24

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 160/19291/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея скла та порцеляни» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея скла та порцеляни» до Дніпровської митниці, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати прийняті Дніпровською митницею картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110110/2024/000112 та рішення про коригування митної вартості товарів від 25.06.2024 року №UA110110/2024/000017/1. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що до митного контролю та оформлення подано митну декларацію №24UA110110003899U5 з метою розмитнення товару – посуду столового або кухонного з фарфору на суму 30 717,60 доларів США. При поданні декларації на підтвердження митної вартості декларантом надано документи відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України з визначенням митної вартості товарів за ціною договору. Однак, митним органом за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2024/000017/1 від 25.06.2024, а також оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110110/2024/000112. Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та зазначає про те, що митну вартість товарів, пред`явлених до митного оформлення, визначено відповідно до вимог статті 53 МК України, надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості. Документи, подані ТОВ «Галерея скла та порцеляни», не містили розбіжностей, не мали ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. Зауваження митного органу щодо поданих документів безпідставні. Внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення позивач вимушений був подати митну декларацію №24UA110110003965U2, за якою додатково було сплачено ввізне мито та податку на додану вартість. За вказаних обставин вважає, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 160/19291/24 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці (код ЄДРПОУ 43971371, місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22) про коригування митної вартості товарів від 25.06.2024 №UA110110/2024/000017/1. Визнано протиправним та скасовано картку відмови Дніпровської митниці (код ЄДРПОУ 43971371, місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22) у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2024/000112.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Дніпровська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як установлено судом першої інстанції, 24.06.2024 ТОВ «Галерея скла та порцеляни» подало до митного оформлення митну декларацію № 24UA110110003899U5, якою заявлено до митного оформлення посуд столовий або кухонний з фарфору загальною вартістю 30 717,60 доларів США.
Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом – за ціною договору.
На підтвердження заявленої митної вартості декларантом митному органу було подано значний обсяг первинних документів, зокрема зовнішньоекономічний контракт, специфікацію, проформу-інвойс, комерційний інвойс, пакувальний лист, митну декларацію країни відправлення, сертифікат походження, платіжні інструкції, документи щодо страхування та транспортування товару.
За результатами перевірки документів митний орган послався, зокрема, на розбіжності щодо умов поставки, умов оплати, банківських реквізитів продавця, форми платіжних документів та транспортних витрат.
25.06.2024 Дніпровською митницею прийнято рішення № UA110110/2024/000017/1 про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу. За основу митним органом взято митну вартість товару, оформленого за іншою митною декларацією, на рівні 3,164 долара США за кілограм. У зв`язку з цим митницею також оформлено картку відмови № UA110110/2024/000112.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені митницею обставини самі по собі не свідчили про наявність розбіжностей, які відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України могли бути підставою для витребування додаткових документів.
Так, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України право митного органу на витребування додаткових документів виникає не внаслідок будь-якої формальної невідповідності у документах, а лише за наявності розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення її складових чи ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті.
Отже, для правомірного переходу від першого методу визначення митної вартості до наступного митний орган повинен не лише виявити певні відмінності між документами, а й довести їх істотність та безпосередній вплив на достовірність визначення митної вартості.
З матеріалів справи такого зв`язку не вбачається.
Щодо умов поставки колегія суддів зазначає, що контрактом від 04.11.2016 № GGP-0411/16 передбачено поставку на умовах FOB, а проформа-інвойс, комерційний інвойс та інші документи конкретизують порт відвантаження. Товар фактично був відправлений із порту Shekou, що підтверджується митною декларацією країни відправлення та коносаментом.
Таким чином, зазначення у різних документах конкретних портів, що входять до узгодженого базису FOB, не свідчить про зміну економічного змісту операції та не спростовує погодженої сторонами ціни товару.
Крім того, відповідно до умов контракту сторони мали право змінювати умови та строки поставки за взаємною домовленістю, а ціна товару включала відповідні витрати до порту відвантаження. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що такі обставини не вплинули на числове значення заявленої митної вартості.
Не заслуговують на увагу і доводи митного органу щодо умов оплати.
З матеріалів справи встановлено, що проформа-інвойсом від 10.02.2024 № GAL-24 погоджено порядок оплати: 20 % попередньої оплати та 80 % після випуску коносамента. Такий документ був наданий митному органу.
Крім того, платіжними інструкціями № 53 від 27.02.2024 та № 67 від 28.05.2024 підтверджено перерахування коштів продавцю, а призначення платежів містить посилання на контракт, проформу-інвойс та комерційний інвойс. Зазначені документи дозволяли ідентифікувати платника, отримувача, товар та підставу здійснення платежу.
При цьому сукупний розмір здійснених платежів відповідав вартості задекларованої партії товару, а саме 30 717,60 доларів США. Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що достовірність цих документів відповідачем належними доказами не спростована.
Саме по собі невідповідне формальне оформлення платіжних документів або відсутність на них окремих банківських відміток не може автоматично свідчити про недостовірність відомостей щодо фактично сплаченої ціни, якщо з інших реквізитів та документів можливо встановити зміст відповідної операції.
Щодо банківських реквізитів продавця колегія суддів враховує встановлену судом першої інстанції обставину, що реквізити, зазначені у платіжних документах, відповідали реквізитам, наведеним у проформі-інвойсі та комерційному інвойсі. Отже, посилання митного органу на неможливість пов`язати здійснену оплату із задекларованою партією товару є необґрунтованим.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо транспортної складової митної вартості.
На підтвердження витрат на транспортування декларантом подано договір транспортно-експедиторського обслуговування, заявку, коносаменти, міжнародну автотранспортну накладну, рахунок, довідку про транспортні витрати та калькуляцію витрат на доставку товару.
Наведені документи у своїй сукупності дозволяли встановити маршрут перевезення, вид транспорту, умови перевезення та його вартість.
При цьому митним органом не доведено, що невиділення окремим рядком експедиторської винагороди призвело до заниження митної вартості товару або що така винагорода фактично належала до складових митної вартості, які позивач був зобов`язаний додатково включити.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, Митний кодекс України не встановлює вичерпного переліку документів, якими виключно може підтверджуватися розмір витрат на транспортування. Подана позивачем довідка про транспортні витрати в сукупності з іншими документами є належним доказом відповідних витрат.
Отже, документи, подані декларантом, у своїй сукупності давали можливість ідентифікувати товар, його кількість, ціну, умови та факт поставки, а також визначити складові митної вартості.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у митного органу не було належних та обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України.
Водночас сам факт наявності у митного органу інформації про оформлення аналогічного чи подібного товару іншими суб`єктами за іншою, у тому числі вищою, ціною не є достатньою підставою для автоматичного невизнання митної вартості, визначеної за ціною договору.
Така інформація може бути підставою для виникнення сумніву лише у сукупності з іншими обставинами, які свідчать про недостовірність заявленої вартості. В іншому випадку це фактично означало б заміну договірної ціни товару довідковою ціною, що суперечить послідовності застосування методів визначення митної вартості.
Митний орган не довів, що документи, подані позивачем, містили такі розбіжності, які перешкоджали визначенню митної вартості за основним методом.
При цьому рішення про коригування митної вартості також не містить належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості.
Як установлено судом першої інстанції, митниця послалася на раніше оформлену митну декларацію № UA209120/2024/014622 від 27.05.2024, за якою товар був оформлений за ціною 3,164 долара США за кілограм, однак не навела належного порівняльного аналізу характеристик товарів, умов їх поставки, обсягу партій, комерційних умов та інших чинників, які могли вплинути на ціну.
Застосування резервного методу не може зводитися до механічного використання показника іншої митної декларації. Митний орган повинен обґрунтувати, чому саме відповідна митна вартість може бути використана як база для визначення вартості оцінюваного товару та які коригування необхідно здійснити з огляду на відмінності товарів і комерційних умов їх поставки.
Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості повинно містити, зокрема, інформацію, яка стала підставою для виникнення сумнівів, а також обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на її визначення.
Оскаржуване рішення таким вимогам у повному обсязі не відповідає.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Дніпровської митниці від 25.06.2024 № UA110110/2024/000017/1 прийняте без належного фактичного та правового обґрунтування, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки картка відмови № UA110110/2024/000112 була безпосередньо обумовлена прийняттям рішення про коригування митної вартості, правомірність якого митницею не доведена, висновок суду першої інстанції про протиправність та скасування цієї картки також є правильним.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення.
У цій справі Дніпровська митниця не надала належних та допустимих доказів того, що заявлена позивачем митна вартість є неповною або недостовірною, що надані документи містять розбіжності, які впливають на її числові значення, або що застосування першого методу було неможливим.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та правовими висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених ним обставин та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 160/19291/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов