ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2026 року
м. Київ
справа № 607/15131/19
провадження № 51-2540 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  на вирок Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018210000000173, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Товсте Гусятинського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України. 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, та виправдано через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. 
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.
Постановою Верховного Суду від 21 березня 2023 року касаційну скаргу прокурора задоволено, вказану ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни. 
Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу прокурора задоволено, вказану ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року вирок місцевого суду скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.388 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, та на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 
Вироком апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_7 вчинив інші незаконні дії із заставленим майном, а саме розпорядження без згоди заставодержателя предметом договору застави, за наступних обставин.
24 листопада 2009 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») (далі - Заставодержатель) та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ( далі - Заставодавці), які є майновими поручителями ПП «Продекспорт» (далі - Боржник), укладено договір застави. 
Відповідно до вказаного договору Заставодержатель: надавав Боржнику невідновлювану кредитну лінію з лімітом заборгованості 1 095 062,50 швейцарських франків; відкривавав Боржнику відновлювану мультивалютну кредитну лінію з можливістю використання у доларах США у розмірі 154 670,21 доларів США; надавав кредит в сумі 3 128 750,00 швейцарських франків; відкривав Боржнику невідновлювану мультивалютну кредитну лінію з можливістю використання у швейцарських франках з лімітом заборгованості 6 588 293,53 та у євро з лімітом заборгованості еквівалентним 648 731,42; відкривав Боржнику невідновлювану мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості: у євро - 2 160 000,00 євро; у доларах США - 758 076,55; у гривні - 1 091 923,45; невідновлювану кредитну лінію з лімітом заборгованості 1 520 000,00 гривень; невідновлювану кредитну лінію з лімітом заборгованості 1 800 000,00 гривень; невідновлювану кредитну лінію з лімітом заборгованості 6 006 260,00 швейцарських франків.
Відповідно до п.1.2 договору застави, Заставодавці, з метою забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, передавали в заставу Заставодержателю належні їм корпоративні права в розмірі 100% на приватне підприємство «Продекспорт», місцезнаходження якого: місто Тернопіль, вул. Живова, 15 а, з яких 10 % корпоративних прав належали ОСОБА_8 , 30 % - ОСОБА_9 та 60 % - ОСОБА_7 .
У п.1.4. договору застави сторони погодили, що предмет застави залишається у володінні, користуванні і розпорядженні Заставодавців з урахуванням положень п.2.3.4, 2.4.2 цього договору. Згідно пункту 1.7. договору застави, відчуження предмета застави заставодавцями дозволяється лише за письмовою згодою заставодержателя. Підпунктом 2.1.1 Договору застави передбачено, що Заставодержатель має право перевіряти дійсність документів, що підтверджують право власності заставодавців на корпоративні права на ПП «Продекспорт», що є предметом застави. Перевіряти документально та фактично дійсність, наявність, розмір, стан і умови зберігання предмету застави.
Відповідно до умов договору передбачено права заставодавців по відношенню до предмету застави, в тому числі: володіти та користуватися предметом застави при умові його збереження (пп.2.4.1.); розпоряджатися предметом застави (та/або його частиною), за письмовою згодою Заставодержателя (пп.2.4.2).
Відповідно до актів перевірки наявності, стану та умов зберігання предмету застави за договором застави, складеними за участю представників Заставодержателя - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та заставодавців, було встановлено відповідність кількості майна, яке є предметом застави та встановлено наявність наступного майна: корпоративні права в розмірі 100% на ПП «Продекспорт», з яких 10% належать ОСОБА_8, 30% - ОСОБА_9 , 60% - ОСОБА_7 .
Втім, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, взятих на себе зобов`язань згідно кредитних договорів, рішенням господарського суду Тернопільської області від 31 жовтня 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та стягнуто на користь останнього солідарно з приватного підприємства «Продекспорт» та Закритого акціонерного товариства «Агропродукт» заборгованість за договором, а саме: 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями та 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; а також з приватного підприємства «Продекспорт» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі заборгованість, у тому числі: 124 807 829,86 грн заборгованості за кредитом; 16 288 803,93 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 1 476 358,37 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 6 573 707,10 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет застави та вирішено стягнути в рахунок погашення заборгованості за договором, а саме на: належну ОСОБА_7 частку в статутному фонді ПП «Продекспорт» в розмірі 60 %; належну ОСОБА_9 частку в статутному фонді ПП «Продекспорт» в розмірі 30 %; належну ОСОБА_8 частку в статутному фонді ПП «Продекспорт» в розмірі 10%.
Після цього у ОСОБА_7 , який знав умови договору застави, виник злочинний умисел, спрямований на порушення умов договору застави та вчинення незаконних дій із заставленим майном, а саме із 100% корпоративних прав ПП «Продекспорт». 
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 19 лютого 2015 року ініціював проведення загальних зборів учасників ПП «Продекспорт», у яких взяли участь три учасники підприємства: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , сумарна кількість голосів яких складала 100%, а також запрошені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . 
19 лютого 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи на загальних зборах ПП «Продекспорт», в порушення пп. 2.3.4. Договору застави, не повідомивши Заставодержателя та не отримавши від нього письмової згоди на передачу предмету застави третім особам, маючи злочинний умисел на зміну права власності на предмет застави та передачу його третім особам, ігноруючи обов`язки відповідно до договору Застави вживати заходів для збереження предмету застави, шляхом проведення відкритого голосування, маючи контрольний пакет голосів та можливість вплинути на прийняття чи не прийняття рішення на загальних зборах учасників ПП «Продекспорт», проголосував «За», в результаті чого до складу учасників ПП «Продекспорт» із дольовим внеском 2 700 грн було прийнято ОСОБА_10 , із дольовим внеском 1 350 грн ОСОБА_11 та із дольовим внеском 450 грн ОСОБА_12 . 
Після цього було здійснено перерозподіл часток учасників у статутному капіталі ПП «Продекспорт», в результаті чого 54% статутного капіталу належать ОСОБА_10 , 27 % статутного капіталу - ОСОБА_11 , 9 % статутного капіталу - ОСОБА_12 , 6 % статутного капіталу - ОСОБА_7 , 3 % статутного капіталу - ОСОБА_9 та 1 % статутного капіталу - ОСОБА_8 .
В акті перевірки наявності стану та умов зберігання предмету застави за договором застави від 14 липня 2015 року вказано про невідповідність кількості майна, яке є предметом застави, вимогам договору застави від 24 листопада 2009 року, а саме встановлено факт зміни переліку засновників (учасників) ПП «Продекспорт» та відповідно питомих часток належним заставодавцям корпоративних прав на підприємство, що є предметом договору застави.
Після цього 04 серпня 2015 року відбулись загальні збори засновників (учасників) ПП «Продекспорт», у яких взяли участь всі шість засновників підприємства сумарна кількість голосів яких складала 100 %, на яких було прийнято рішення про вихід із складу засновників (учасників) ПП «Продекспорт» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та здійснено перерозподіл часток учасників у статутному капіталі, в результаті чого частка у статутному капіталі підприємства належна ОСОБА_7 становила 60 %, частка належна ОСОБА_9 - 30 % та частка належна ОСОБА_8 - 10 %.
Однак ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел на вчинення незаконних дій із заставним майном ПП «Продекспорт» за договором застави, в порушення ст. 17 Закону України «Про заставу», відповідно до якої Заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором, Заставодавець може відчужувати майно тільки за згодою заставодержателя, ст. 586 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатись ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором, 10 серпня 2015 року, перебуваючи на загальних зборах ПП «Продекспорт», знаючи про наявність акту перевірки наявності стану та умов зберігання предмету застави за договором застави, в якому зафіксовано факт порушення умов договору застави, в порушення пп. 2.3.4. Договору застави, не повідомивши Заставодержателя та не отримавши від нього письмової згоди на передачу предмету застави третім особам, маючи злочинний умисел на зміну права власності на предмет застави та передачу його третім особам, ігноруючи обов`язок відповідно до договору Застави вживати заходів для збереження предмету застави, шляхом проведення відкритого голосування, маючи контрольний пакет голосів та можливість вплинути на прийняття чи не прийняття рішення на загальних зборах учасників ПП «Продекспорт», проголосував «За», в результаті чого до складу учасників ПП «Продекспорт» було прийнято ОСОБА_10 із дольовим внеском 27 000 грн, ОСОБА_11 з дольовим внеском 13 500 грн, ОСОБА_12 із дольовим внеском 4 500 грн. Після цього було здійснено перерозподіл часток учасників у статутному капіталі ПП «Продекспорт», в результаті чого 54% статутного капіталу стали належні ОСОБА_10 , 27 % статутного капіталу - ОСОБА_11 , 9 % статутного капіталу - ОСОБА_12 , 6 % статутного капіталу - ОСОБА_7 , 3 % статутного капіталу - ОСОБА_9 та 1 % статутного капіталу - ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог КПК України, просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України. 
Вважає, що відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину, оскільки зібраними у справі доказами не доведено наявність в діях засудженого прямого умислу на вчинення незаконних дій із заставленим майном. 
На переконання сторони захисту, апеляційний суд дав неправильну оцінку доказам та не врахував, що умисел може виникати при бажанні відчужити майно, а не під час ініціювання загальних зборів учасників приватного підприємства та голосування. 
Посилається на невідповідність оскаржуваного вироку вимогам ст. 370 КПК України через його незаконність та необгрунтованість. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 у суді касаційної інстанції підтримали вимоги касаційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні висловився про безпідставність доводів касаційної скарги сторони захисту та заперечував проти її задоволення. 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст.438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Мотиви Суду 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Тому, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.
Під час розгляду даного кримінального провадження апеляційний суд дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону, повторно безпосередньо дослідив докази та оцінив їх у сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про наявність доказів, якими поза розумним сумнівом доведено вину  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України. 
Оцінка доказів апеляційним судом проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , тому твердження адвоката про протилежне безпідставні. 
Доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_7 не мав прямого умислу на вчинення незаконних дій із заставленим майном були предметом належної перевірки суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними. 
Частиною 1 статті 388 КК України передбачено кримінальну відповідальність, зокрема, за інші незаконні дії із заставленим майном. 
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується лише прямим умислом, тобто коли суб`єкт злочину усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Мотиви можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. 
Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. 
За встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин, поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про те, що він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. 
Апеляційний суд обґрунтовано врахував те, що директор ПП «Продекспорт» ОСОБА_7 був одним із Заставодавців за Договором застави від 24 листопада 2009 року та чітко знав умови цього Договору, в тому числі свої обов`язки, зокрема, вживати заходи для збереження предмету застави, а також повідомляти Заставодержателя та необхідність отримання від нього письмової згоди на передачу предмету застави третім особам. 
Попри це ОСОБА_7 19 лютого 2015 року ініціював та провів збори учасників ПП «Продекспорт», на яких було здійснено перерозподіл часток учасників у статутному капіталі підприємства, внаслідок чого було зменшено розмір корпоративних прав підприємства, тобто предмету застави, зі 100% до 10%. 
Крім того, засуджений був обізнаний про акт перевірки наявності стану та умов зберігання предмету застави за договором застави, складений 14 липня 2015 року, яким було зафіксовано невідповідність кількості майна, яке є предметом застави, вимогам Договору застави, внаслідок зміни переліку засновників (учасників) ПП «Продекспорт», та відповідно питомих часток належним заставодавцям корпоративних прав на підприємство. Тому 04 серпня 2015 року він знову провів збори учасників ПП «Продекспорт», на яких було приведено у відповідність частки засновників (учасників). 
Втім, 10 серпня 2015 року ОСОБА_7 повторно ініціював та провів загальні збори учасників ПП «Продекспорт», з аналогічних питань, які вирішувалися на перших зборах, та, маючи контрольний пакет голосів і можливість вплинути на прийняття рішення, проголосував «За», в результаті чого до складу учасників ПП «Продекспорт» було прийнято нових учасників та здійснено перерозподіл часток учасників у статутному капіталі ПП «Продекспорт»,внаслідок чого змінився їх розмір зі 100% до10%.

Тобто в результаті протиправних дій ОСОБА_7 відбулося фактичне розпорядження без згоди заставодержателя предметом Договору застави - корпоративними правами ПП «Продекспорт». 
Заслуговує на увагу те, що ці дії засуджений вчинив лише після постановлення рішень Господарського суду Тернопільської області від 31 жовтня 2013 року, а також Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року, якими було стягнуто борг за кредитними договорами та звернуто стягнення на предмет застави, а саме 100 % корпоративних прав ПП «Продекспорт», відповідно, що вказує на їх усвідомленість та цілеспрямованість.  
Небезпідставно апеляційний суд врахував і той факт, що між банком (як заставодержателем) та директором ПП «Продекспорт» ОСОБА_7 велося листування, яке також свідчить про чітке усвідомлення ОСОБА_7 наслідку своїх дій і їх неправомірності, та фактичний контроль за діяльністю вказаного підприємства.
За таких обставин, апеляційний суд правильно констатував, що ОСОБА_7 цілеспрямовано ініціював і провів збори для досягнення своєї злочинної мети - зменшити розмір корпоративних прав підприємства зі 100 % до 10%. 
У контексті викладеного Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на вчинення незаконних дій із заставленим майном, а тому його дії за ч.1 ст.388 КК України кваліфіковано вірно. 
Вирок апеляційного суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, він відповідає вимогам статей 370, 420, 374 КПК України, тому касаційні доводи адвоката в цій частині теж неприйнятні.
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.
У зв`язку із цим та, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду необхідно залишити без зміни. 
З цих підстав Суд ухвалив:
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3