Справа № 486/343/26
Провадження № 2/486/890/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 19.01.2026 в розмірі 27500,00 грн. та складається з: 5500,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 22000,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами за договором про відкриття кредитної лінії №1436-8310 від 19.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за вказаним договором позивач надав відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту 4200,00 грн.; строк кредитування 365 днів; базовий період 30 днів; комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; знижена % ставка 1,50% в день; стандартна % ставка: 1,50% за кожен день користування кредитом, якщо застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою; 1,18% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Також додатковою угодою №1 від 20.08.2024 до договору про відкриття кредитної лінії №1436-8310 від 19.08.2024 кредитодавець та позичальник домовилися про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1300,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до додаткової угоди №1. Потім позивач (через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Станом на 19.01.2026 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 33244,50 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом 5500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 26919,50 грн., прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 825,00 грн. Звертає увагу, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 5744,50 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 27500,00 гривень. Відповідач всупереч умовам договору порушив вищезазначені умови договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором.
Ухвалою суду від 19.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відкладено розгляд справи на 21.04.2026 з повідомленням учасників судового процесу, у зв`язку з нез`явленням відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення.
23.04.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис». Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, в тому числі, і Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини. А тому, у контексті наведених правових норм, представник вважає, що слід відхилити доводи про те, що укладання договору позики здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, передбаченого ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду не прирівнюється до власноручного підпису або кваліфікованого електронного підпису (КЕП) для цілей укладення договорів про надання фінансових послуг. Будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що договір підписаний відповідачем і відповідач погодився з його умовами, в тому числі сумою кредиту, строком повернення, розміром процентів, в матеріалах справи відсутні. Паспорт споживчого кредиту та Правила кредитування підписані виключно з боку Кредитодавця і не містять підтвердження їх підписання відповідачем. Роздруківки договорів є односторонніми документами позивача і самі по собі не засвідчують волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору. Отже, факт укладення між сторонами кредитного договору в порядку, передбаченому законом, позивачем не доведено. Наданий позивачем договір не може бути належним та достовірним доказом укладення кредитного договору. Позивачем, як було вказано вище, належних та допустимих доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів надано не було. Так, позивачем не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно – телекомунікаційній системі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», не надано рішення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про видачу кредиту та пропозицію укласти договір в особистому кабінеті. Представником позивача також не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме: не додано доказу про ідентифікацію відповідача, не надано доказів підписання договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Позивачем не доведено, що при підписанні договору про відкриття кредитної лінії сторони погодили умови надання всіх послуг. Зокрема, предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність, оскільки докази ознайомлення відповідача із текстом кредитного договору, умовами надання кредиту в матеріалах справи відсутні. Отже, факту укладення між позивачем і відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем не доведено, оскільки ним не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення з відповідачкою зобов`язальних правовідносин, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. При цьому посилання позивача на те, що відповідач сім разів укладав договори кредиту не заслуговують на ухвалу, оскільки це інший договір. Належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України». А тому, з урахуванням такого, довідка позивача та листа АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним. У вказаних довідках банку не вказано номер рахунку на який було перераховано грошові кошти та не вказано хто є отримувачем грошових коштів. Крім того, позивачем неправомірно нараховано проценти за договором. Крім того, позивачем неправомірно нараховано проценти за договором поза межами строку кредитування. Крім того, нарахований позивачем розмір відсотків є явно неспівмірним з сумою основного боргу (5500,00), становить надмірний та невиправданий майновий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності. Загальна сума відсотків (26 919,50) становить 504,45% від суми отриманого кредиту (5 500,00 грн), що більш ніж у десять разів перевищує встановлений законом граничний розмір у 50%. Умови договору, що встановлюють такі нарахування, є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Реальна річна процентна ставка в розмірі 14 440,07%, зафіксована в документах самого позивача, є не відповідає принципу пропорційності. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд має право зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Крім того, позивач заявляє комісію за видачу кредиту у розмірі 825,00 грн (15% від 5 500,00 грн), яка нарахована одночасно з підписанням Додаткової угоди від 20.08.2024 р. Позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 496/3134/19 щодо правомірності комісій. Однак ця позиція застосовується лише за умови, що комісія є дійсною послугою, а не прихованим доходом. У цій справі комісія 825,00 грн сплачується одночасно з підписанням угоди тоді як самі кошти лише мають бути перераховані, тобто комісія стягується ще до фактичного надання послуги, що суперечить принципу відплатності та суті послуги. Сукупно відсотки 26 919,50 грн на кредит у 5 500,00 грн, тобто 504,45% від суми кредиту. Це грубо порушує п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, що перевищує 50% вартості.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позов представник просила здійснювати розгляд справи без участі сторони відповідача 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані докази у справі в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 19.08.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1436-8310 «CreditKasa» (далі кредитний договір). Відповідно до п. 4.1. кредитного договору загальний розмір кредиту становить 4200,00 грн.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 
Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А8012, для підписання кредитного договору, підтвердження для ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту 4200,00 грн. (п.4.1. Договору); дата видачі кредиту 19.08.2024 (п.4.2. Договору); процентна ставка фіксована і не змінюється, але може надаватися можливість скористатися пільговою та/або зниженою процентною ставкою (п. 4.7 Договору); базовий період складає 30 календарних днів (п. 4.8 Договору); сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду (п. 4.9 Договору); стандартна процентна ставка становить: 1,50% за кожен день користування кредитом, якщо застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою; 1,18% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше) (п. 4.10 Договору); знижена процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом до 180 дня користування кредитом включно (п. 10.1 Договору); комісія за видачу кредиту становить 15,00% від суми виданого кредиту (п. 4.11 Договору); строк кредитування 365 календарних днів, дата повернення кредиту 18.08.2025 (п. 4.13 Договору).
Як передбачено п.п. 3.1 п. 3 кредитного договору, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.п. 3.10 п. 3 кредитного договору, укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір) підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього Договору і Правил.
В подальшому, 20.08.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1436-8310. Відповідно до п.2.1. додаткової угоди кредитодавець зобов`язався надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти у сумі 1300,00 грн.
Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А3911, для підписання додаткової угоди.
Відповідно до умов додаткової угоди кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит додаткові грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 1300,00 грн.; дата видачі кредиту 20.08.2024 (п.2.2); процентна ставка фіксована і не змінюється, але може надаватися можливість скористатися пільговою та/або зниженою процентною ставкою (п.2.7, п.2.8); строк кредитування 366 календарних днів (п.2.11); дата повернення кредиту 19.08.2025.
Відповідно до квитанції LiqPay зазначено, що від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1436-8310 від 19.08.2024 було перераховано кошти в сумі 4200,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , ID операції НОМЕР_2 , дата видачі 19.08.2024, номер кредитного договору відповідно до якого надавалися кошти №1436-8310 від 19.08.2024. 
Згідно з квитанції LiqPay зазначено, що від ТОВ «Укр Кредит Фінанс В2С» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1436-8310 від 20.08.2024 було перераховано кошти в сумі 1300,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , ID операції НОМЕР_3 , дата видачі 20.08.2024, номер кредитного договору відповідно до якого надавалися кошти №1436-8310 від 20.08.2024. 
З довідки про перерахування суми кредиту №1436-8310 від 19.08.2024, вбачається перерахування коштів в сумі 4200,00 грн. на картку № НОМЕР_4 , платіж №2505475927, дата видачі 19.08.2024; перерахування коштів в сумі 1300,00 грн. на картку № НОМЕР_4 , платіж №2506054254, дата видачі 20.08.2024.
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 19.01.2026 загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 33244,50 грн., яка складається з 5500,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 26919,50 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 825,00 грн. залишок заборгованості по комісії за договором про відкриття кредитної лінії №1436-8310 від 19.08.2024.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.
Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (в редакції, яка була чинною станом на час створення спірного договору позики) вказано, що електронний підпис- електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.
Стаття 100 ЦПК України визначає, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У постанові Верховного Суду у справі № 758/14925/23 від 04.02.2026 вказано, що за своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
За правовим висновком ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали у суду обґрунтовані сумніви щодо відповідності паперової копії кредитного договору та додаткової угоди до нього, укладених між сторонами справи, оригіналів. 
Потреби у дослідженні технічних доказів (логин системи, довідки від мобільного оператора, роздруківки технічних файлів з метаданими), які б підтверджували надсилання SMS з кодом на номер телефону, який належить відповідачу, та введення цього коду з IP-адреси чи пристрою відповідача, у даному випадку не має, адже наявність відповідних правовідносин між сторонами справи підтверджується долученими до позовної заяви паперовими копіями електронних доказів.
Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог та ставлячи під сумнів достовірність наданої позивачем копії договору, а також додаткової угоди до нього та отримання коштів, відповідачем відповідного обґрунтованого, окремо заявленого клопотання про витребування оригіналу та доказів отримання ним кредитних коштів до суду не було надано. При цьому сам факт підписання вказаного договору та додаткової угоди до нього шляхом електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, який надсилається позичальнику на його мобільний номер телефону та реєстрації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відповідач не спростував.
Отже, за доведення укладення кредитного договору, а також додаткової угоди до нього, суд відхиляє посилання відповідача про сумнівність наявного у справі договору та додаткової угоди до нього, адже у такому разі кредитні кошти фактично відповідачу не були б перераховані на вказані ним у кредитному договорі банківські реквізити.
Відповідно до квитанції LiqPay зазначено, що від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1436-8310 від 19.08.2024 перераховано кошти в сумі 4200,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , ID операції НОМЕР_2 , дата видачі 19.08.2024, номер кредитного договору відповідно до якого надавалися кошти №1436-8310 від 19.08.2024. 
Згідно з квитанції LiqPay зазначено, що від ТОВ «Укр Кредит Фінанс В2С» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1436-8310 від 20.08.2024 перераховано кошти в сумі 1300,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , ID операції НОМЕР_3 , дата видачі 20.08.2024, номер кредитного договору відповідно до якого надавалися кошти №1436-8310 від 20.08.2024. 
З довідки про перерахування суми кредиту №1436-8310 від 19.08.2024, вбачається перерахування коштів в сумі 4200,00 грн. на картку № НОМЕР_4 , платіж №2505475927, дата видачі 19.08.2024; перерахування коштів в сумі 1300,00 грн. на картку № НОМЕР_4 , платіж №2506054254, дата видачі 20.08.2024.
На спростування вказаних доказів щодо перерахування на картку відповідача кредитних коштів в зазначених розмірах, відповідачем будь-яких доказі не надано. Доказів відсутності у відповідача в банках, розташованих на території України, карткового рахунку № НОМЕР_1 , або виписки по особовому рахунку про рух коштів, яка б спростовувала зарахування коштів на його рахунок на виконання умов договору, відповідачем не надано.
Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позивачем надано докази на підтвердження укладення договору № 1436-8310 про відкриття кредитної лінії від 19.08.2024, а також додаткової угоди до нього 20.08.2024 та отримання ним коштів у загальному розмірі 5500 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за вказаним договором підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 5500 грн. заборгованості за тілом кредиту.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами становить 26 919,50 грн. за договором про відкриття кредитної лінії №1436-8310 від 19.08.2024.
Водночас кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 5744,50 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 27500,00 гривень.
Отже, враховуючи, що відповідачем розмір вказаної заборгованості не погашено, позивач просить суд крім тіла кредиту стягнути з відповідача відсотвки у розмірі 22000 грн. станом на 19.01.2026.
Водночас, суд враховує, що 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24 грудня 2023 року (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.
Враховуючи, що кредитний договір №1436-8310 укладено 19.08.2024, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, до вказаного договору підлягала застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з наданими розрахунками заборгованості первісний кредитор та позивач рахували відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5% за день користування протягом перших 181 календарного дня та 1,18% починаючи зі 182 календарного дня і до кінця строку кредитування, що суперечить вимогам п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки з 22.04.2024 законодавчо встановлено обмеження по нарахуванню відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,5%, суд вважає, що за наступний період 19.08.2024 (всього 1 день) стягненню підлягає сума у розмірі 82,5 грн. (5500х0,015х1=82,5).
Оскільки з 20.08.2024 законодавчо встановлено обмеження по нарахуванню відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1%, суд вважає, що за наступний період з 20.08.2024 по 19.08.2025 (всього 365 днів) стягненню підлягає сума у розмірі 20075 грн. (5500х0,01х365=20075).
Тобто, загальна сума по процентах за користування кредитними коштами складає 20157,50 грн (82,5+20075=20157,50 грн).
Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами слід задовольнити частково.
Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Аналізуючи умови кредитного договору від 19.08.2024 суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
З огляду на викладене вище, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 2563,90 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ: 38548598, адреса: 01133, м.Київ, б-р Лесі Українки, буд.26, офіс 407) загальну суму заборгованості за кредитним договором №1436-8310 від 19.08.2024 у розмірі 26482(двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, з яких: 5500,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 20157,50 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 825,00 грн. заборгованості за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ: 38548598, адреса: 01133, м.Київ, б-р Лесі Українки, буд.26, офіс 407) 2563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) гривнi 90 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя           О.О. Волощук