Справа № 569/18185/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2026 року м. Рівне 
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №62025240030007067 від 24.06.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маморниця, Герцаївського району, Чернівецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, без постійного місця проживання, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України який на момент вчинення злочину перебував на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у званні "солдат", раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходячи військову службу на посаді гранатометника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецького роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, близько 10 год. 30 хв. 02.01.2025 (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на службі) самовільно залишив тимчасове місце розташування військової частини НОМЕР_3 , що знаходилася на той момент у АДРЕСА_1 , після чого перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_3 , почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби до 15.01.2025 коли прибув до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .
Того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 №16 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був призначений, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, близько 06 год. 45 хв. 29.03.2025 (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на службі) повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , після чого перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_1 , почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби до 10.05.2025 коли прибув до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .
Окрім того, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, близько 19 год. 00 хв. 11.05.2025 (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на службі) повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , після чого перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_1 , почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України, після чого 13.04.2026 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), та заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_4 інкримінується самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, проходячи військову службу неодноразово самовільно залишив розташування військової частини, відправившись за місцем свого проживання у місто Чернівці, де проводив час на власний розсуд, припинивши виконувати обов`язки військової служби. Наразі бажає продовжити військову службу. Просить суворо не карати.
Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинив кримінальні правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, відсутні.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину особою повторно.
Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд зазначає, що на території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без відповідного дозволу.
Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який є не судимим, негативно характеризується за місцем служби, та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, наближене до мінімальної межі, в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, якою передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. А тому, така міра покарання в межах санкції є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .
При визначенні міри покарання ОСОБА_4 підстав для застосування статей 69 та 75 КК України судом не встановлено.
Оскільки обвинуваченому обирається покарання у виді позбавлення волі, підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає і вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання - з 10.06.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати термін попереднього ув`язнення з 10.06.2026 по 17.09.2026, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 діб, тобто до 15 листопада 2026 року включно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду       ОСОБА_1