ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 липня 2026 року	Справа №160/14285/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши у спрощеному (письмовому) позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 21910427; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:

27.05.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення від 24.03.2026 року № 103950006962 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії за віком та не зарахування періодів роботи до страхового стажу з 26.06.1984 по 10.12.1990, згідно Архівної довідки про виконання робіт на території Латвійської Республіки, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2026 року про перерахунок пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду, та із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 26.06.1984 по 10.12.1990 на території Латвійської Республіки, підтвердженого архівною довідкою.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач прийняв рішення від 24.03.2026 № 103950006962 про відмову у перерахунку пенсії. Свою відмову відповідач аргументував тим, що до страхового стажу не зараховано період з 26.06.1984 по 10.12.1990 та з 02.02.2026 по 07.03.2026, згідно із архівною довідкою про виконання робіт в ДАТ «ЛАТВІЙСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на території Латвійської Республіки.
Позивач надав відповідачу належним чином завірені копії документів, виданих компетентними органами Латвійської Республіки, які підтверджують трудову діяльність у відповідний період часу, з чим позивач не погоджується та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 01 червня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 160/14285/26 та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною другою статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , далі - Позивач) 17.03.2026 року звернулася до ГУ ПФУ за місцем проживання із заявою щодо перерахунку пенсії за віком у зв`язку з наданими додатковими документами, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким прийнято рішення від 24.03.2026 № 103950006962, про відмову у перерахунку пенсії. 
Свою відмову відповідач аргументував тим, що до страхового стажу не зараховано період з 26.06.1984 по 10.12.1990 та з 02.02.2026 по 07.03.2026, згідно із архівною довідкою про виконання робіт в ДАТ «ЛАТВІЙСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на території Латвійської Республіки. 
Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії та вважаючи рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абзаців 1, 3 частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі також - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з статтею 62 Ззакону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 Моб637. Згідно з пунктом І Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Латвійською Республікою регулюються Договором між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення від 26.02.1998 року, який набрав чинності 11.06.1999 року (далі - Договір).
Відповідно до статті 2 Договору його положення поширюються на осіб, а також членів їхніх сімей, на яких поширювалось або поширюється законодавство України чи Латвійської Республіки у сфері соціального забезпечення.
Підпунктом 5 пункту 1.1 частини статті 3 Договору визначено, що в Україні дія Договору поширюється, зокрема, на пенсії за віком, а відповідно до підпункту 5 пункту 1.2 частини статті 3 Договору аналогічне регулювання застосовується і щодо пенсій за віком у Латвійській Республіці. 
Згідно з частиною 1 статті 16 Договору, для встановлення права на пенсію, зумовлену накопиченням періодів страхування, здійснюється підсумовування періодів страхування, набутих відповідно до законодавства обох Сторін, за умови, що такі періоди не збігаються повністю або частково у часі. При цьому частиною 3 статті 16 Договору передбачено, що трудовий стаж (періоди) та прирівняні до них періоди, набуті на території України або Латвійської Республіки до 01 січня 1991 року особами, які проживають на території однієї із Сторін, становлять страховий стаж незалежно від сплати внесків соціального страхування та враховуються при призначенні і нарахуванні пенсії за умови, що одна із Сторін не здійснює виплату пенсії за відповідні періоди. 
Відповідно до статті 17 Договору, якщо право на пенсію виникає лише внаслідок підсумовування періодів страхування, набутих згідно -1з законодавством обох Сторін, кожна Сторона обчислює та виплачує частину пенсії пропорційно страховому стажу, набутому на її території. 
Таким чином, Договором встановлено окремі правові механізми: для визначення права на пенсію застосовується принцип підсумовування всіх періодів страхування, набутих на території України та Латвійської Республіки, тоді як для визначення розміру пенсії застосовується пропорційний принцип відповідно до страхового стажу, набутого на території кожної держави. 
Отже, для встановлення права позивача на пенсійне забезпечення відповідач був зобов`язаний врахувати весь страховий (трудовий) стаж, набутий позивачем на території Латвійської Республіки, а відсутність відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди сама по собі не може бути самостійною та достатньою підставою для їх неврахування, особливо щодо періодів, набутих до 01.01.1991 року.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази щодо записів в трудовій книжці позивача будь-які записи щодо його роботи в Латвійській Республіці в період з 26.06.1984 по 10.12.1990.
Проте суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Крім того, наявна в матеріалах справи позивача довідки від 04.08.2025 року № DJA-6.6.9/83-2025 з місця роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з різних міркувань відповідача. 
Суд також зазначає, що за приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107«Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Латвійської Республіки, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, під час вирішення питання про перерахунок пенсії позивача повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Латвійської Республіки.
Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зробив висновок, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.03.2026 року № 103950006962 про відмову у призначенні пенсії за віком прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2026 року про перерахунок пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду, та із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 26.06.1984 по 10.12.1990 на території Латвійської Республіки, підтвердженого архівною довідкою від 04.08.2025 року № DJA-6.6.9/83-2025.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відтак цей адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 22.05.2026.
Суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
Керуючись ст. 139, 143, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 21910427; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним рішення від 24.03.2026 року № 103950006962 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії за віком та не зарахування періодів роботи до страхового стажу з 26.06.1984 по 10.12.1990, згідно Архівної довідки про виконання робіт на території Латвійської Республіки, ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2026 року про перерахунок пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду, та із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 26.06.1984 по 10.12.1990 на території Латвійської Республіки, підтвердженого архівною довідкою від 04.08.2025 року № DJA-6.6.9/83-2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код ЄДРПОУ 21910427 вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро 49094) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук