Справа № 441/1505/25 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/796/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шачіної Наталії Миколаївни на заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року в складі судді Яворської Н.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення в квартиру, -
встановив:
У липні 2025 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Гриньо Михайла Івановича, звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , просив зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної спільної часткової власності квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; вселити його в приміщення вказаної квартири та зобов`язати відповідачку надати йому ключі від вхідних дверей до квартири, зобов`язати забезпечити позивачу безперешкодний доступ до усіх приміщень квартири. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира була надана йому та членам його сім`ї, а саме дружині, ОСОБА_1 , сину ОСОБА_3 на підставі ордеру №19 від 16.10.2001 виданого згідно із рішенням виконкому Городоцької міської ради №337 від 11.10.2001. 
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.12.2018 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.08.2022 року визначено за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 по 1/3 ідеальній частці, за кожним, у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . 
Вказує, що відповідачка чинить йому перешкоди у доступі до квартири, користуванні нею, не дає ключів від вхідних дверей та не впускає його до приміщення, у зв`язку з чим він змушений проживати у приватному пансіонаті для літніх людей «Орхідея». На звернення позивача надати йому ключі від квартири відповідачка не реагує, що стало підставою для неодноразового виклику поліції, однак позитивного результату такі звернення не дали. Вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушує його право приватної власності на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, оскільки іншого жилого приміщення для проживання, окрім спірної квартири, він не має.
Оскаржуваним заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року позов задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути (не чинити) ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належної йому як співвласнику квартирою в АДРЕСА_1 та передати йому один екземпляр ключів від вхідних дверей вказаної квартири, також забезпечити йому безперешкодний доступ до усіх приміщень квартири.
Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто на користь держави з ОСОБА_1 кошти судового збору в сумі 3636 грн. 00 коп.
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якої подала адвокат Шачіна Наталія Миколаївна, вважає рішення незаконним, ухваленим без повного з`ясування обставин, що мають значення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Апелянт зазначає, що відповідачці не було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки ні ухвали про відкриття провадження у справі, ні судових повісток про час та дату судових засідань вона не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати свої заперечення стосовно заявлених позовних вимог, приймати участь у судових засіданнях. 
Вказує, що позивачем, окрім звернень до правоохоронних органів, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка чинитб йому перешкоди у користуванні спірною квартирою.
В матеріалах справи відсутні докази того, що вхідні замки у квартирі були зламані, демонтовані чи замінені, а позивач спотворює фактичні обставини з метою створення штучних підстав для задоволення позовних вимог.
Стверджує, що позивачем не доведено, що він намагався вселитись в квартиру та отримав відмову, а також того, що відповідачка вчиняла активні дії, спрямовані на позбавлення його права користування житлом.
Додає, що співвласником спірної квартири є також і син сторін ОСОБА_3 , проте останній не залучений до розгляду справи, як співвідповідач чи третя особа, хоча рішення суду буде безпосередньо впливати на його права та інтереси.
З наведених підстав просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21 липня 2026 року не прибули, представник відповідачки ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її відпусткою, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами спору наявний спір щодо користування квартирою, а також те, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у доступі до такої.
Встановивши, що позивач є співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , але не має доступу до спірної квартири внаслідок дій відповідачки, суд дійшов висновку про задоволення позову. 
Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.12.2018 року між ними розірвано.
На підставі рішення виконкому Городоцької міської ради №337 від 11.10.2001 ОСОБА_2 видано ордер №19 від 16.10.2001, сім`я якого складається з 3 чоловік, на право зайняття жилого приміщення житловою площею 26.5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 .
З свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 19.02.2004, виданого на підставі розпорядження Городоцької міської ради від 19.02.2004 року №669, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.08.2022 задоволено позов ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , визначено за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 1/3 ідеальній частці, за кожним, у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно із довідкою ФОП ОСОБА_6 від 09.07.2025 та договору про надання послуг від 12.02.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12.02.2025 по теперішній час знаходиться в приватному пансіонаті для літніх людей. Щомісячно здійснює оплату у розмірі 13 000 грн. 
З відповіді т.в.о. начальника ВП№1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області від 14.02.2022 вбачається, що ОСОБА_2 звертався у відділення поліції №1 із зверненням, яке було розглянуто та в результаті перевірки факти, викладені у зверненні знайшли своє підтвердження. Одночасно ОСОБА_2 роз`яснено, що спір, який виник між ним та ОСОБА_1 з приводу розподілу майна носить цивільно-правовий характер та вирішення таких спорів не є компетенцією Національної поліції України.
У відповіді т.в.о. начальника ВП№1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області від 16.07.2025 також підтверджується, що у відділенні реєструвались звернення ОСОБА_2 за №4577 від 12.06.2025 року, №5129 від 26.06.2025 року та №5267 від 01.07.2025 року за фактом спору з поділу спільного майна з колишньою дружиною ОСОБА_1 . Такі звернення містили інформаційний характер та були списані у справу, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального чи адміністративного правопорушення.
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності (співвласника) житлового приміщення передбачає, насамперед, право на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї (статті 383 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
В свою чергу, у статтях 358, 361 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згоди і кожний співвласник самостійно розпоряджається своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно зі статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
У справі, що переглядається, суд першої інстанцій встановив, що позивач ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_1 , а також їх син ОСОБА_3 , є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . 
Водночас, ОСОБА_2 позбавлений можливості у повному обсязі реалізовувати належні йому права співвласника, внаслідок створення саме відповідачкою ОСОБА_1 перешкод у користуванні майном.
Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 фактично проживає відповідачка ОСОБА_1 , яка не надає позивачу ключі від квартири, співвласником якої він є. 
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема зверненнями позивача до органів Національної поліції України щодо недопущення його до спірного будинку, у відповіді на які позивачу роз`яснено, що спір, який виник між ним та ОСОБА_1 з приводу користування майном носить цивільно-правовий характер.
За таких обставин суди першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном, у зв`язку з чим право позивача підлягає судовому захисту шляхом усунення таких перешкод та його вселення до спірної квартири, з наданням ключів від вхідних дверей. 
Із такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд. 
Що стосується доводів апелянтки про те, що вона не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою, а матеріали справи не містять доказів вчинення нею активних дій, спрямованих на позбавлення позивача його права користування житлом, колегія суддів звертає увагу, що заперечення співвласника проти задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або щодо вселення іншого співвласника за умови відсутності у нього вільного доступу до належної йому частки майна, може свідчити про вчинення таким співвласником перешкод у користуванні майном, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 20 листопада 2023 року у справі №397/355/22, від 18 листопада 2024 року у справі № 727/8103/23 та від 09 лютого 2026 року у справі № 686/18555/24.
Отже, якщо один зі співвласників фактично користується спірним майном та перешкоджає іншому співвласнику у доступі до нього, останній має право на судовий захист шляхом усунення перешкод у користуванні майном.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту - усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, є належним способом захисту, оскільки спрямований на забезпечення реалізації права співвласника на користування належною йому часткою майна.
В свою чергу, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачку ОСОБА_1 належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило її можливості реалізувати належні їй процесуальні права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. 
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з незалученням до участі у справі як співвідповідача або третьої особи ОСОБА_3 , як співвласника спірної квартири, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення ОСОБА_2 звернувся лише до відповідачки ОСОБА_1 , відповідно суд першої інстанції перевіряв доводи позивача лише щодо саме особи відповідачки ОСОБА_1 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шачіної Наталії Миколаївни – залишити без задоволення.
Заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 липня 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді        С.М. Бойко

С.М. Копняк