КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року м.Київ №320/56429/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 26.09.2025 № 90941240203; від 26.09.2025 № 90938240203; від 26.09.2025 № 90929240203.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі Товарної біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована», платника податків фізичної особи ОСОБА_1 відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, згідно яких позивачу донараховано суми ПДФО, військового збору та штрафні санкції.
Представник позивача наголосив, що на момент відчуження корпоративних прав у Товарної біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» у нього виник інвестиційний прибуток у розмірі 10 000 грн., який був задекларований позивачем, оскільки ним також було понесено інвестиційний збиток з огляду на те, що частку у статутному капіталі було придбано за 2 040 000,00 грн., а продано за 2 030 000,00, що підтверджується договорами купівлі-продажу (відчуження) часток у статутному капіталі (корпоративних прав) означених товариств. Щодо застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, позивач наголосила на тому, що жодна норма Податкового кодексу України не передбачає обов`язку для фізичних осіб вести книгу обліку доходів і витрат при здійсненні операцій з інвестиційними активами. Вказані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними, та такими що підлягають скасуванню.
Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 календарних днів.
Протокольною ухвалою суду від 21.04.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою від 19.05.2026 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та поясненнях. В обґрунтування зазначено, що оскільки позивачем не надано доказів понесення інвестиційних витрат, а тому контролюючим органом встановлено отримання позивачем інвестиційного прибутку від продажу частку у статному капіталі Товарної біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована». 
Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі- Податковий кодекс) відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.07.2025 №4626-п, головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту фізичних осіб Головного Управління ДПС у м. Києві, ОСОБА_2 , проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТБ «УКРАЇНСЬКА МІЖРЕГІОНАЛЬНА СПЕЦІАЛІЗОВАНА» платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019. 
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу платник податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 23.05.2024 №1142/26-15-24-02-03 та копією наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.07.2025 №4626-п, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. Перевірка проведена в приміщенні Головного Управління ДПС у м. Києві за адресою: м.Київ, вул. Лескова, буд 4.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- вимог підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу;
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України, в результаті чого занижено інвестиційний прибуток на суму 2 030 000,00 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік в сумі 365 400,00 грн з отриманого доходу;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у розмірі 30 450,00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.09.2025 №90929240203 за порушення підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України позивачу збільшено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 456 750,00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.09.2025 №90941240203 за порушення підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України (ненадання до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1020 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.09.2025 №90938240203 за порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 38 062,50 грн.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
За приписами пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адресою реєстрації місця проживання позивача (станом на дату проведення перевірки) є АДРЕСА_1 , що позивачем не заперечується.
З копії поштового повернення вбачається про направлення наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.07.2025 №4626-к та повідомлення від 01.07.2025 №1666/26-15-24-02-03 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за адресою реєстрації його місця проживання ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до пунктів 42.1 - 42.3 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Пунктом 42.5 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Таким чином, ПК України визначено, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки надсилаються (вручаються) платнику податків контролюючим органом за місцем його реєстрації та за умови їх вручення у контролюючого органу виникають підстави для проведення перевірки.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ ГУ ДПС у м. Києві від 01.07.2025 №4626-к та повідомлення від 01.07.2025 №1666/26-15-24-02-03 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача були направлені за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 02.07.2025, проте вони не були вручені адресату з підстав закінчення терміну зберігання та повернуті адресату, а тому вважаються належним чином врученими.
З акта перевірки вбачається, що датою початку її проведення є 20.08.2025, що відповідає визначеному пунктом 79.2 статті 79 ПК України строку проведення перевірки, яка розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу, оскільки повідомлення та наказ направлені на адресу позивача 02.07.2025.
Враховуючи означені обставини, суд відхиляє доводи позивача про невручення їй наказу про проведення перевірки та повідомлення як обов`язкові передумови для проведення такої перевірки контролюючим органом.
Щодо доводів позивача про відсутність підстав для збільшення їй грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору в межах спірних відносин, суд зазначає таке.
Особливості оподаткування податком на доходи фізичних осіб визначені розділом IV ПК України.
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з положеннями пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Нормами пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені в пункті 162.1 статті 162 ПК, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні та іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК.
За приписами підпункту 14.1.81-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України інвестиційний прибуток для цілей розділу IV цього Кодексу - дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів.
Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені у пункті 170.2 статті 170 ПК України.
Так, відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.
За правилами, визначеними підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з:
обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив;
зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку;
повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним (або особою, у якої інвестиційний актив був придбаний прямо чи опосередковано) до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента, зменшення статутного капіталу такого емітента чи ліквідації такого емітента.
Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв`язку з таким даруванням чи успадкуванням.
Підпунктом 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України визначено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.
Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, а до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм пункту 170.2 статті 170 ПК України у подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постановах від 12.11.2020 у справі №826/16334/15, від 27.05.2022 у справі № 640/6721/20, від 04.10.2022 у справі №826/12806/16.
При цьому суд зауважує, що правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначає Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII (далі по тексту також - Закон №2275).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону №2275 розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Частиною першою статті 13 Закону №2275 визначено, що вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.
За приписами частини дев`ятої статті 11 Закону №2275 найменування товариства, що діє на підставі модельного статуту, склад засновників (учасників), розмір статутного капіталу, розмір часток у статутному капіталі кожного з учасників, спосіб внесення ними вкладів (у грошовій та/або негрошовій формі) визначаються відповідним рішенням засновників (учасників) товариства.
Отже, операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права є операцією з придбання інвестиційного активу, тобто є витратами платника податку на придбання такого активу - частки у статутному капіталі.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до договору від 09.09.2019 купівлі-продажу прав членства (частки) в Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» (ЄДРПОУ 34532715) придбав у ОСОБА_3 100% статутного капіталу Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована», що становить 300 брокерських місць (квот) Біржі.
Частка продавця (членство) в Біржі відчужується за загальною договірною ціною 2 030 000,00 грн. Покупець здійснив розрахунок з продавцем за частку до підписання цього договору.
Також позивач відповідно до договору від 11.09.2019 купівлі-продажу прав членства (частки) в Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» (ЄДРПОУ 34532715) продав ОСОБА_4 100% статутного капіталу Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована», що становить 300 брокерських місць (квот) Біржі.
Частка продавця (членство) в Біржі відчужується за загальною договірною ціною 2 040 000,00 грн. Покупець здійснив розрахунок з продавцем за частку до підписання цього договору.
Тобто, різниця витрат та доходу позивача на придбання та продажу частки в статутному капіталі Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» становить 10 000 грн., що підтверджено документально та не спростовано під час судового розгляду справи.
В свою чергу, оскільки у позивача за результатами операцій з відчуження частки у статутному капіталі Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» утворився інвестиційний прибуток у розмірі 10 000 грн, ним відповідно, був виконаний обов`язок відображення такого у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік та сплати ПДФО та військового збору, що відповідачем не заперечується.
Висновки щодо відсутності інвестиційного прибутку від операцій з продажу частки в статутному капіталі Товариства у разі, якщо сума отриманого доходу дорівнювала сумі понесених витрат та, відповідно, відсутності об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №810/2527/17 та від 27.05.2022 у справі №640/6721/20.
Досліджуючи питання здійснення позивачем у 2019 році витрат на придбання частки у статутному капіталі, суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18, дослідивши питання відображення у договорі купівлі-продажу інформації щодо отримання коштів за договором до його підписання, виснувала таке:
“ 7.24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року продаж частки 80 % у статутному капіталі товариства за домовленістю сторін вчиняється за 5 520 000,00 грн. Гроші у вказаній сумі продавці отримали у відповідних частках повністю до підписання зазначеного договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за частки у статутному капіталі товариства здійснені повністю та про те, що немає претензій до покупців щодо оплати з боку продавців.
7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом.
7.26. Щодо правової оцінки пункту 5 спірного договору як розписки Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 ГПК України.
7.27. Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
7.28. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою...
...7.30. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що правове значення розписки може не обмежуватися посвідченням певних обставин. Наприклад, відповідно до наведених вище положень абзацу третього частини першої статті 937 та частини другої статті 1047 ЦК України розписка може підтверджувати укладення договору зберігання в письмовій формі, підтверджувати укладення договору позики та його умов.
7.31. Суд апеляційної інстанції наголосив, що в пункті 5 спірного договору вказано на здійснення розрахунку саме до його підписання. Цей суд звернув увагу на те, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, тобто вважається укладеним з моменту досягнення угоди щодо усіх його істотних умов. Звідси суд зробив висновок, що посилання відповідачів на розрахунок за спірним договором до його укладення він оцінює критично, оскільки ані прямий, ані опосередкований зв`язок між розрахунком за правочином, який ще не відбувся, та самим спірним договором установити не видається за можливе.
7.32. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі “передає або зобов`язується передати”, “приймає або зобов`язується прийняти” не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому.
7.33. При цьому ані реальним, ані консенсуальним договором не передбачається виконання зобов`язання, що виникає з договору, в минулому.
7.34. Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
7.35. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.
7.36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.”.
Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 4 договору від 09.09.2019 купівлі-продажу прав членства (частки) в Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» продавець заявляє, що отримав від покупця (позивача) як оплату за частку 2 030 000,00 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Відповідно до пункту 4 договору від 11.09.2019 купівлі-продажу прав членства (частки) в Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована» продавець заявляє, що отримав від покупця (позивача) як оплату за частку 2 040 000,00 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
З урахуванням вищевикладеного висновку Великої Палати Верховного Суду відповідна інформація, відображена у договорах, розцінюється судом як розписка про отримання коштів та є доказом проведення розрахунків за придбану позивачем частку у статутному капіталі Товарній біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована».
Враховуючи означені обставини та позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення розрахунків між позивачем та ОСОБА_3 за частку у статутному капіталі у повному обсязі, та про те, що немає претензій до покупця щодо оплати з боку продавця.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено форму книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість; форму книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість.
Суд зауважує, що пункт 176.1 статті 176 ПК України зобов`язує фізичну особу вести облік документів і витрат в обсягах, необхідних для визначення річного доходу, але не встановлює обов`язку вести саме Книгу обліку доходів і витрат за формою, встановленою для фізичних осіб-підприємців.
Відтак, враховуючи як встановлену під час судового розгляду справи відсутність складу правопорушення в частині отримання позивачем інвестиційного прибутку у 2019 році внаслідок продажу часток у статутному капіталі Товарної біржі «Українська міжрегіональна спеціалізована», так і відсутність у нього обов`язку ведення Книги обліку доходів і витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Беручи до уваги викладене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 4958,32 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 11.12.2025, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.09.2025 № 90941240203, № 90938240203, № 90929240203.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 958 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 32 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя Шевченко А.В.