ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2026 м. Дніпро Справа № 908/1677/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В (доповідач)
суддів: Висоцького А.М., Стефанів Т.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 (суддя Науменко А.О., повний текст якого підписаний 08.05.2026) у справі №908/1677/24,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”
до Приватного акціонерного товариства “Мелітопольгаз”
про стягнення 289 992,49 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” звернулось до Господарського суду Запорізької області про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Мелітопольгаз” 195 130,59 грн основної заборгованості за період січень-липень 2022, 11 724,29 грн 3% річних за період: 22.02.2022 по 05.05.2024, 44 233,12 грн пені за період: 22.02.2022 по 22.02.2023 та 38 904,49 грн інфляційних втрат за період: березень 2022 - березень 2024. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що за Договором транспортування природного газу № 1910000186 від 31.12.2019 у відповідача виникла заборгованість за перевищення договірної потужності на період однієї газової доби за період січень-липень 2022, внаслідок порушення грошового зобов`язання відповідачеві також нараховано 11 724,29 грн 3% річних за період: 22.02.2022 по 05.05.2024, 44 233,12 грн пені за період: 22.02.2022 по 22.02.2023 та 38 904,49 грн інфляційних втрат. 

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 у справі №908/1677/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Мелітопольгаз”, ідентифікаційний код юридичної особи 05535349 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, ідентифікаційний код юридичної особи 42795490 929,14 грн заборгованості, 176,47 грн пені, 59,40 грн 3% річних, 238,14 грн інфляційних втрат та 21,05 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” та її узагальнені доводи 

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 у справі № 908/1677/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 194 201,45 грн, 3 % річних у розмірі 11 664,89 грн, пені у розмірі 44 056,65 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 666,35 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ “Оператор ГТС України” у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Скаржник зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права надавати послуги з транспортування природного газу, а у відповідача обов`язку їх оплачувати через факт тимчасової окупації міста Мелітополь. Суд безпідставно застосував правові висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23, які є нерелевантними, оскільки стосуються інших правовідносин (постачання електроенергії). При цьому ПрАТ «Мелітопольгаз» здійснює ліцензовану діяльність з розподілу газу не лише в м. Мелітополь, а й у Мелітопольському, Веселівському та Приазовському районах Запорізької області, де воно мало змогу провадити та фактично провадило господарську діяльність у спірний період (січень - липень 2022 року).
Оператор ГТС наголошує, що на виконання вимог наказу Міністерства енергетики України від 07.03.2022 № 110 він був зобов`язаний здійснювати розподіл потужності точок входу/виходу та стягувати плату за її використання за фактичними обсягами. Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки належним та допустимим первинним доказам, якими підтверджується факт надання послуг та виникнення заборгованості, а саме: актам наданих послуг, звітам про використання замовленої потужності, рахункам на оплату та реєстрам добових номінацій.
Крім того, сам відповідач підтвердив факт здійснення господарської діяльності та відбору газу у спірний період, подаючи до Інформаційної платформи форми № 2 і № 3, а також надаючи Регулятору (НКРЕКП) звітність за формою № 8в, де відображено обсяги газу, відібрані для власних потреб, які повністю збігаються з розрахунками позивача. Ці обставини та надані докази відповідачем спростовані не були.
З огляду на це, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 у справі № 908/1677/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог (щодо стягнення 194 201,45 грн основного боргу, 11 664,89 грн 3% річних, 44 056,65 грн пені та 38 666,35 грн інфляційних втрат), ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі та покласти судові витрати на відповідача.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи на апеляційну скаргу 

Приватного акціонерного товариства “Мелітопольгаз” правом на подання відзиву не скористалось. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Висоцький А.М., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 по справі №908/1677/24. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано додатково відповідачу - Приватному акціонерному товариству “Мелітопольгаз” зареєструвати електронний кабінет у системі ЄСІКС відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України, відомості про що надати суду. Установлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Частинами 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір транспортування природного газу № 1910000186 (далі – договір), який відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497. 
Із пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС вбачається, що складовими послуги транспортування природного газу, які здійснюються на підставі договору транспортування, є: одержання доступу до потужності; надання послуг із транспортування; вчинення дій з врегулювання добового небалансу. 
Відповідно до пункту 2.1. Договору Оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні. 
Пунктом 4.1. Договору визначено, що Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі. 
Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби (пункт 6.1. Договору). 
У випадку якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу (пункт 3 розділу 2 глави XI Кодексу ГТС). 
Відповідачем у спірний період не надано номінацій Оператору, відповідно підтвердженими для Відповідача є номінації з обсягами, які дорівнюють нулю, однак фактичний обсяг використаної Відповідачем потужності перевищив таке значення (тобто таке значення більше нуля), у Відповідача наявне перевищення обсягу потужності. 
Пунктом 7.1. Договору визначено, що вартість послуг розраховується: розподіл потужності – за тарифами, які встановлюються Регулятором. Тарифи, передбачені пунктом 7.1. цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується Сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього Договору (пункт 7.3.). 
У спірних правовідносинах заявлено стягнення плати за перевищення договірної потужності на період однієї газової доби за договором транспортування природного газу. 
На період спірних правовідносин, а саме січень-липень 2022 року була чинною постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 “Про встановлення тарифів для ТОВ “Оператор ГТС України” на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2020-2024 роки” якою визначено тариф у розмірі 124,16 гривень. 
У відповідності до п. 8.4. Договору Позивачем було направлено в інформаційній платформі Відповідачу: 
1) рахунок № 01-2022-1910000186/1000122 від 31.01.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за січень 2022 року на загальну суму 72,94 грн; 
2) рахунок № 02-2022-1910000186/1000222 від 28.02.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за лютий 2022 року на загальну суму 856,20 грн; 
3) рахунок № 03-2022-1910000186/1000322 від 31.03.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за березень 2022 року на загальну суму 110 703,66 грн; 
4) рахунок № 04-2022-1910000186/1000422 від 30.04.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за квітень 2022 року на загальну суму 77 374,54 грн; 
5) рахунок № 05-2022-1910000186/1000522 від 31.05.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за травень 2022 року на загальну суму 1 331,75 грн; 
6) рахунок № 06-2022-1910000186/1000622 від 30.06.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за червень 2022 року на загальну суму 3 393,43 грн; 
7) рахунок № 07-2022-1910000186/1000722 від 31.07.2022 на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності за липень 2022 року на загальну суму 1 398,07 грн. 
8) звіти про використання замовленої потужності ПрАТ “Мелітопольгаз” за газові місяці січень-липень 2022 року. 
Предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості з Відповідача (Замовника) на користь ТОВ “Оператор ГТС України” (Оператора) за перевищення замовленої (договірної) потужності за газові місяці січень-липень 2022 року, а також 3 % річних, пені та інфляційних втрат. 
Позивач вказує, що на підставі Договору за результатами остаточної алокації відборів та подач Відповідача Позивачем були виявлені обсяги перевищення договірної потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: 
1) в січні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 0,48954 тис.м3/добу всього на загальну суму 72,94 грн; 
2) в лютому 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 5,74661 тис.м3/добу всього на загальну суму 856,20 грн; 
3) в березні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 743,01751 тис.м3/добу всього на загальну суму 110 703,66 грн; 
4) в квітні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 519,32005 тис.м3/добу всього на загальну суму 77 374,54 грн; 
5) в травні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 8,93837 тис.м3/добу всього на загальну суму 1 331,75 грн; 
6) в червні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 22,77594 тис.м3/добу всього на загальну суму 3 393,43 грн; 
7) в липні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 9,38351 тис.м3/добу всього на загальну суму 1 398,07 гривень. 
Приписами абз. 3, 4 пункту 8.4. Договору визначено, що замовник, який є оператором газорозподільної системи (яким є Відповідач) по справі здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг. У випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності Замовником (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України “Про ринок природного газу” покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператором газорозподільної системи, або замовником послуг транспортування, який виконує функції постачальника “останньої надії”, у рамках виконання цих функцій), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів. 
Відповідно до п. 11.2. Договору Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Оператора. При цьому п. 11.3. Договору встановлено, що Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути Оператору один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріплені печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовано відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулювання відповідно до умов цього Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними Оператора. 
На виконання вказаних умов Договору, Позивачем направлено Відповідачу акти наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності, а саме:
- Акт наданих послуг № 01-2022-1910000186/1000122 від 31.01.2022 за газовий місяць січень 2022 року.
- Акт наданих послуг № 02-2022-1910000186/1000222 від 28.02.2022 за газовий місяць лютий 2022 року.
- Акт наданих послуг № 03-2022-1910000186/1000322 від 31.03.2022 за газовий місяць березень 2022 року.
- Акт наданих послуг № 04-2022-1910000186/1000422 від 30.04.2022 за газовий місяць квітень 2022 року.
- Акт наданих послуг № 05-2022-1910000186/1000522 від 31.05.2022 за газовий місяць травень 2022 року.
- Акт наданих послуг № 06-2022-1910000186/1000622 від 30.06.2022 за газовий місяць червень 2022 року.
- Акт наданих послуг № 07-2022-1910000186/1000722 від 31.07.2022 за газовий місяць липень 2022 року. 
Вищезазначені акти наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності та рахунки на оплату до таких актів, звіти про використання замовленої потужності ПрАТ “Мелітопольгаз” за січень-липень 2022 року Оператором ГТС направлялися поштовим відправленням, а також через інформаційну платформу. 
При цьому, акти наданих послуг за січень - липень 2022 року та рахунки на оплату до таких актів, звіти про використання замовленої потужності було оформлено в електронній формі з накладенням електронного підпису уповноваженої особи та направлено Товариством у відповідні строки, про що свідчать відомості, зазначені у реєстрі файлів відправлених з Інформаційної платформи ТОВ “Оператор ГТС України”. 
Відповідач не підписав направлені йому оператором акти наданих послуг, не надав у письмовій формі мотивовану відмову від підписання таких актів.
В той же час, 24 лютого 2022 року Російська Федерація, порушивши всі норми міжнародного права, почала військове вторгнення на територію незалежної європейської держави - Україна, зокрема, внаслідок чого військовослужбовцями загарбницької армії Російської Федерації було тимчасово окуповано місто Енергодар Запорізької області.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 “Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року” в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” Мелітопольська міська територіальна громада Приазовська селищна територіальна громада (UA23080070000068953), до якої входить м. Мелітополь є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 25.02.22.
У постанові від 03.10.2025 по справі № 908/1162/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийшла до таких висновків: 
“7.26. Враховуючи викладене, об`єднана палата вважає, що висновок, викладений Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про застосування до спірних правовідносин положень статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з огляду на загальновідомий факт окупації міста Мелітополь, відповідає Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 
7.27. З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, об`єднана палата не вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України. 
7.28. Об`єднана палата, з врахуванням висновків викладених в пунктах 7.3 - 7.26 цієї постанови, вважає, що підставою для відмови в позову у цій справі, враховуючи положення статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні. 
7.29. Водночас Верховний Суд зауважує, що помилкове посилання суду апеляційної інстанції про неможливість відслідкувати, яка саме електрична енергія поставлялася на тимчасово окуповану територію з посиланням на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.04.2023 № 4316/20.5/7-23, не надання позивачем достатніх доказів про поставку ним електричної енергії на тимчасово окуповану територію як одну з підстав для відмови в позові не призвело до неправильного вирішення спору, оскільки хоча спочатку апеляційний суд вказав про ці обставини як підставу про відмову в позові, проте в підсумку мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить обґрунтування про неможливість передання електроенергії на тимчасово окуповані території, що узгоджується з правовими висновками об`єднаної палати висловленими в цій постанові”. 
Отже, згідно з ч. 2 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові по справі №910/9680/23 від 08.03.2024 дійшов таких висновків: 
“Відповідно до частини другої статті 13-1 Закону на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено. 
Таким чином, позивач з лютого по серпень 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу. При цьому всі підписані представниками сторін у справі акти купівлі-продажу електроенергії в період часу з лютого по серпень 2022 є нікчемними правочинами, що не мають жодних правових наслідків (крім пов`язаних з їх недійсністю). Подальша перереєстрація у 2023 році місцезнаходження відповідача не може змінити його правовий статус за період часу з лютого по серпень 2022 року”. 
За таких підстав, суди дійшли висновку про те, що, враховуючи відсутність у позивача права на отримання заявлених до стягнення грошових коштів та відсутність у відповідача кореспондованого зобов`язання їх сплачувати, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.” 
В даному випадку, щодо нікчемності правочину вирішальними є не тільки сторони спору, а і предмет правочину переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач. 
Отже, з 25 лютого 2022 року позивач не мав права надавати послуги транспортування природного газу на окуповану територію місця розташування відповідача – м. Мелітополь Запорізької області, а відповідач оплачувати її.
Подальший розподіл газу у газотранспортній системі не спростовує факту надання послуг з транспортування природного газу ПрАТ “Мелітопольгаз” на окуповану територію.
Але, для визначення періоду до окупації міста Мелітополь Запорізької області, за який послуги мають бути оплачені суд керується такими нормами Кодексу ГТС.
Отже, кодексом газотранспортної системи визначено, що Замовник послуг транспортування, яким є ПрАТ “Мелітопольгаз”, кожної доби подають номінації повідомлення про обсяги газу, які будуть відібрані у точках виходу з газотранспортної системи. 
На виконання постанови НКРЕКП від 07.07.2016 № 1234 “Про затвердження форм звітності НКРЕКП щодо здійснення моніторингу на ринку природного газу та інструкцій щодо їх заповнення” Операторами газорозподільних систем щомісячно надається Регулятору НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) форма звітності №8в “Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків”. 
На запит ТОВ “Оператор ГТС України”, НКРЕКП листом від 26.05.2023 № 5616/16.2.1/7-23 було надано ТОВ “Оператору ГТС України” звіти ПрАТ “Мелітопольгаз” про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків” (далі - звіти Форма 8в), в тому числі за січень-липень 2022 року. 
Відповідно до Звітів про використання замовленої потужності ПрАТ “Мелітопольгаз” від 31.01.22, та від 28.02.22, за результатами остаточної алокації відборів та подач Відповідача Позивачем були виявлені обсяги перевищення договірної потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: 
1) в січні 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 0,48954 тис.м3/добу всього на загальну суму 72,94 грн; 
2) в лютому 2022 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 5,74661 тис.м3/добу всього на загальну суму 856,20 грн; 
Суд звертав увагу, що в лютому фактичне використання потужності відбувалось в період з 01.02.22 до 18.02.22, тобто до окупації м. Мелітополь.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 929,14 грн заборгованості підлягають задоволенню за січень 2022 року та за період з 01.02.22 по 18.02.22, оскільки законодавчо визначено можливість встановлення щодобово розміру (обсягу і вартості) послуги перевищеної потужності в лютому 2022 року.
У пункті 13.5 Договору сторони передбачили, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
За загальний період з 22.02.22 по 21.09.22 пеню в сумі 176 грн 47 коп. позивачем розраховано вірно.
За загальний період з 22.02.22 по 05.05.24 3 % річних в сумі 59 грн 40 коп., а також втрати від інфляції за загальний період березень 2022 року – березень 2024 року в сумі 238,14 грн позивачем розраховано також правильно.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вимога його cкасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 194 201,45 грн, 3 % річних у розмірі 11 664,89 грн, пені у розмірі 44 056,65 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 666,35 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ “Оператор ГТС України” у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Із пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС вбачається, що складовими послуги транспортування природного газу, які здійснюються виключно на підставі договору транспортування, є: одержання доступу до потужності; надання послуг із транспортування; вчинення дій з врегулювання добового небалансу.
Згідно з пунктом 5 розділу 1 глави 1 Кодексу ГТС розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу, а розподілена (договірна) потужність - це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування. Потужність — максимально допустиме перетікання обсягу природного газу, виражене в одиницях енергії до одиниці часу, що надається замовнику послуг транспортування відповідно до договору транспортування. 
Абзац 2 пункту 1 розділу 1 глави IX Кодексу ГТС визначає, що розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.
Відповідно до пункту 15 розділу 1 глави IX Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. 
Пунктом 2 розділу 3 глави XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування. 
Як підтверджується матеріалами справи, 31.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (Оператор, Позивач) та Приватним акціонерним товариством «Мелітопольгаз» (Замовник, Відповідач) було укладено Договір транспортування природного газу № 1910000186 (далі – договір). 
Згідно з умовами пунктів 2.1, 3.2, 4.1 договору оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні; оператор має право стягувати із Замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності; замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; 
У відповідності до пункту 8.4 договору замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг. У випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності Замовником (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператором газорозподільної системи, або замовником послуг транспортування, який виконує функції постачальника «останньої надії», у рамках виконання цих функцій), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Предметом даного позову є вимоги ТОВ «Оператор ГТС України» про стягнення з ПрАТ «Мелітопольгаз» 289 992,49 грн, з яких: 195 130,59 грн основної заборгованості за перевищення договірної потужності за період січень - липень 2022 року, 11 724,29 грн 3% річних, 44 233,12 грн пені та 38 904,49 грн інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Скаржник зазначає, що факт окупації міста Мелітополь не означає припинення господарської діяльності Відповідача в Мелітопольському, Веселівському та Приазовському районах, а наявні в матеріалах справи акти, звіти та електронні форми звітності № 2, № 3, № 8в (НКРЕКП-газ-моніторинг) є належними доказами надання послуг. Також Позивач вказує на нерелевантність висновків ВС у справі № 908/1162/23 до правовідносин з транспортування газу.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Оператор ГТС України» не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з огляду на наступне.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 25.02.2022 по липень 2022 року колегія суддів зазначає таке.
Місцезнаходженням відповідача (ПрАТ «Мелітопольгаз») та зоною його ліцензійної діяльності з розподілу природного газу згідно з матеріалами справи є місто Мелітополь та Мелітопольський район Запорізької області.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» (в редакції Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та наказом Мінреінтеграції № 309 від 22.12.2022) Мелітопольська міська територіальна громада (UA23080070000068953), до якої входить м. Мелітополь, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 25.02.2022.
Відповідно до частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон № 1207-VII) на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. 
Щодо доводів Скаржника про те, що ПрАТ «Мелітопольгаз» здійснює діяльність з розподілу газу не лише в м. Мелітополь, а й у Мелітопольському, Веселівському та Приазовському районах Запорізької області, де воно мало змогу провадити господарську діяльність, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже зазначалось вище, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із змінами), Мелітопольська міська, Веселівська селищна та Приазовська селищна територіальні громади Мелітопольського району Запорізької області включені до списку територій, тимчасово окупованих Російською Федерацією, з лютого 2022 року.
Таким чином, уся зона ліцензійної діяльності ПрАТ «Мелітопольгаз» опинилася в зоні тимчасової окупації. Докази надання послуг чи розподілу потужності через точки виходу, розташовані на територіях, які не перебували під окупацією у спірний період, позивачем суду надані не були
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2025 по справі № 908/1162/23 переглянув у касаційному порядку судові рішення у справі про стягнення заборгованості за спожитий ресурс на об`єкті, розташованому в місті Мелітополі, та сформулював наступні правові висновки:
« 7.26. Враховуючи викладене, об`єднана палата вважає, що висновок, викладений Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про застосування до спірних правовідносин положень статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з огляду на загальновідомий факт окупації міста Мелітополь, відповідає Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 7.27. З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, об`єднана палата не вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України. 7.28. Об`єднана палата, з врахуванням висновків викладених в пунктах 7.3 - 7.26 цієї постанови, вважає, що підставою для відмови в позову у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", є заборона передачі ресурсу відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні».
Відповідно до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація почалася.
Колегія суддів враховує зазначені висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм - здійснення господарської діяльності та надання послуг за допомогою трубопровідного транспорту/мереж на тимчасово окупованій території міста Мелітополь.
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи Скаржника про «нерелевантність» вказаної практики Верховного Суду та зазначає, що імперативна заборона, встановлена ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII, поширюється на будь-які послуги з переміщення товарів трубопровідним транспортом на окуповану територію.
Отже, починаючи з 25.02.2022 дати окупації м. Мелітополь, позивач в силу закону не мав права надавати послуги з транспортування природного газу (у тому числі нараховувати плату за перевищення договірної потужності) на окуповану територію місця розташування відповідача.
Щодо посилань скаржника на обов`язок здійснювати розрахунки на виконання наказу Міністерства енергетики України від 07.03.2022 № 110, а також на наявність у матеріалах справи первинних документів та даних звітності (форм № 2, № 3 та № 8в (НКРЕКП-газ-моніторинг), колегія суддів зазначає наступне. 
Імперативна заборона переміщення товарів (робіт, послуг) на тимчасово окуповану територію встановлена частиною 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який має вищу юридичну силу стосовно підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі Наказу Міненерго № 110 чи постанов НКРЕКП. 
Наявність у підзаконних актах чи Кодексі ГТС певного порядку фіксації та нарахування плати за перевищення потужності, як і автоматичне відображення даних в Інформаційній платформі або надання відповідачем відомчої звітності за форми № 2, № 3, № 8в, не можуть скасовувати дію імперативної норми Закону № 1207-VII, оскільки діяльність з переміщення ресурсів/послуг на окуповану територію з 25.02.2022 обмежена Законом, а правовідносини щодо їх надання не породжують правомірних майнових наслідків.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 194 201,45 грн, 3 % річних у розмірі 11 664,89 грн, пені у розмірі 44 056,65 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 666,35 грн є законним і обґрунтованим.
Відповідно до статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 
Згідно з частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, рішення місцевого господарського суду в частині задоволених вимог не є предметом апеляційного перегляду, відтак перевірці підлягає виключно правомірність відмови у задоволенні позовних вимог в частині 194 201,45 грн.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 у справі № 908/1677/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обставини справи досліджені повно та всебічно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга ТОВ «Оператор ГТС України» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування інших обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування статей 509, 525, 526, 530, 610, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, а також статей 76,77 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.05.2026 по справі № 908/1677/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена та підписана 19.08.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя А.М. Висоцький 

Суддя Т.В. Стефанів