Дата документу 20.07.2026 Справа № 334/6014/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/6014/25 Головуючий у 1 інстанції Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1739/26 Суддя-доповідач Мінгазов Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Мінгазова Р.В.
суддів: Онищенка Е.А.,
Трофимової Д.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 січня 2020 року ОСОБА_3 уклала із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» Кредитний договір №9484481284 від 17 січня 2020 року.
На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.
Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників.
15.05.2024 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» та ТОВАРИСТВОМ 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № HI/11/19-Ф від 15.05.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги.
Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 47623.44 грн., з яких: 24470,57 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 4063,90 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 19088,97 грн. – загальна заборгованість по комісії; 0 грн. - пеня/штрафи.
З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 9484481284 від 17 січня 2020 у розмірі 47623,24 грн. та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за Кредитним договором № 9484481284 від 17.01.2020 в розмірі 28534,47 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1814,28 грн.
В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_3 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на позицію Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зазначив, що матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги за Кредитним договором відповідача на кожному етапі заявленого ним ланцюга відступлення, а саме як від первісного кредитора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК», так і від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також звернув увагу на те, що строк дії Договору факторингу від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016 між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Уентр фінансових рішень» сплинув 07.10.2017. Водночас Кредитний договір №9484481284 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» був укладений лише 17.01.2020, тобто вже після закінчення визначеного у п. 9.2 Договору факторингу строку його дії. Крім цього послався на те, що позивачем не було надано суду жодного платіжного документа, який би підтверджував здійснення АТ «ТАСКОМБАНК» фінансування на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за Договором факторингу від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016, що свідчить про недоведеність факту належного виконання цього договору та, як наслідок, про недоведеність переходу права вимоги за Кредитним договором Відповідача від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК».
07 липня 2026 року від представника позивача Білотіл А.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують факт надання відповідачці кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачкою наданих позивачем коштів, а також розмір заборгованості, правильність якого відповідачка не спростувала та не надала жодних доказів на його спростування.
Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком з огляду на таке.
Встановлено, що 17.01.2020 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 9484481284, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 42550 грн. строком на 42 місяці зі сплатою процентів щомісячно 2,69% від суми кредиту, згідно з графіком платежів.
ОСОБА_1 власним підписом засвідчила, що окрім викладених безпосередньо у договорі умов, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», з яким позичальник ознайомилася до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Паспорт кредиту №4481284 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», складають єдиний кредитний договір. Примірник цього договору отриманий позичальником.
Підписаний і отриманий відповідачкою Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4481284 містить, крім іншого, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, а також порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).
Згідно з графіком платежів, сума щомісячних платежів з 17.01.2020 до 10.07.2023, які складаються з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною відсотковою ставкою та щомісячних відсотків за користування кредитом, становить 1144,60 грн.
Право вимоги за кредитним договором № 9484481284 від 17.01.2020, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) було відступлено ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2026, укладеного 07.10.2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк».
15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 47623,44 грн., з яких: 24470,57 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 4063,90 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 19088,97 грн. - загальна заборгованість по комісії; 0 грн. - пеня, штрафи.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та АТ «ТАСКОМБАНК», має строк дії в один рік, отже строк договору сплив ще у 2017 року, і АТ «ТАСКОМБАНК» щоденно передавались права вимоги до позичальників, з якими були укладені кредитні договори лише до 2017 року. Доказів про продовження або укладення нового договору відступлення права вимоги, суду надано не було. Сам кредитний договір №9484481284 між ТОВ «ФК«ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачкою було укладено вже в 2020 році. З огляду на це, кредитний договір №9484481284, що є предметом спору по даній справі, був укладений більш ніж через 3 роки після закінчення дії договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, а отже не входив до боргової маси, яку АТ «ТАСКОМБАНК» викупило у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ». Отже, АТ «ТАСКОМБАНК» взагалі не мав достатніх правових підстав для укладання договору факторингу №НІ/11/19-Ф з новим кредитором (позивач) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», адже АТ «ТАСКОМБАНК» не набув права грошової вимоги за кредитним договором №9484481284, укладеним між ТОВ «ФК«ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачкою в 2020 році. Як наслідок, позивач не став кінцевим власником правової вимоги по сплаті коштів за кредитним договором №9484481284, а отже відсутні правові підстави для задоволення даного позову.
Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Жодних доказів відносно того, що договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та АТ «ТАСКОМБАНК», з терміном дії один рік, подовжувався, та діяв на час укладання 17.01.2020 кредитного договору між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 , та як наслідок цього у АТ «ТАСКОМБАНК» виникло право передачі вимоги за цим кредитним договором до позивача на підставі договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, позивачем не надано та матеріали даної справи не містять.
У своїй позовній заяві ТОВ “ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просили розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» не підлягають задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 633,60 грн., що підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з позивача на користь відповідача.
Що стосується розміру компенсації витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що відповідачем заявлено стягнення з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, зафіксовано порядок визначення та розподілу витрат на правничу допомогу.
У матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №23163 від 26.04.2024 року укладеного адвокатом Яресько Т.В. та ОСОБА_1 ; ордер на надання правничої допомоги серія АІ № 2171572 адвокатом Яресько Т.В. – Лєухіній М.Ф.; копія рахунку №28/05/26 від 28.05.2026 року на суму 10000,00 грн.; опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 23163 від 26.04.2024; копія акту приймання-передачі послуг № 1 від 19.06.2026 на суму 10000,00 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
З урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Виходячи зі встановлених обставин та норм процесуального законодавства, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання апеляційної скарги), принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, яка є малозначною, ціна позову складає 47623,44 грн., розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, і пред`явлену до стягнення з позивача до 5000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2026 року у цій справі скасувати, ухвалити постанову наступного змісту.
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 гривні 00 копійок (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі у розмірі 5000 гривень 00 копійок (п`ять тисяч гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий        Р.В. Мінгазов

Судді:         Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова