П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/22195/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
14 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 83 дні, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2026 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, а тому не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю Державної прикордонної служби України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Отрох А.В., подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2026 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків. Апелянт вказує, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а підпункт 6 пункту 1 розділу 8 глави V Порядку № 558 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні відпустки. Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 та від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23, відповідно до яких додаткова винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача як розрахункової величини, з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні відпустки.
Військова частина НОМЕР_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо доводів та мотивів такої скарги та просила залишити оскаржуване судове рішення без змін. Відповідач зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України, користуючись проделегованим правом, Порядком № 36 та Особливостями № 726 віднесло додаткову грошову винагороду до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а Інструкцією № 558 чітко визначено, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки провадиться виходячи з місячного грошового забезпечення, до якого не входять одноразові додаткові види грошового забезпечення. Також відповідач звертає увагу на те, що Верховний Суд у наведених позивачем постановах застосував до спірних відносин первинну редакцію постанови КМУ № 168, яка не діяла на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки постановою КМУ від 07 липня 2022 року № 793 було змінено характер додаткової винагороди з фіксованої щомісячної на пропорційну в розрахунку на місяць. Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 січня 2025 року у справі № 460/2645/24, від 27 березня 2025 року у справі № 240/2921/23 та від 12 лютого 2026 року у справі № 420/77/25.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).
Відповідно до витягу із наказу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) від 05.03.2024 № 249-ОС, при виключенні з особового складу частини ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за щорічну невикористану основну відпустку за 83 дні (2022-2024 роки).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування додаткової грошової винагороди при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі є правомірність невключення відповідачем додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: «посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення».
За умовами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 постанови КМУ № 704 визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі - Інструкція № 558).
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції № 558 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Відповідно до підпункту 6 пункту 1 розділу 8 глави V Інструкції № 558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 168).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 (далі - постанова КМУ № 793) внесено зміни до постанови КМУ № 168, зокрема, в абзаці першому пункту 1 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць». Також постановою КМУ № 793 постанову КМУ № 168 доповнено пунктом 2-1, згідно з яким порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
На підставі проделегованого права наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 № 726 затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Особливості № 726), які діяли станом на момент звільнення позивача.
Відповідно до пункту 14 Особливостей № 726 винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей (а саме додаткова винагорода та винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Таким чином, делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністерству внутрішніх справ України - установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів виплат для військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Колегія суддів зазначає, що положення частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець делегував, зокрема, Міністерству внутрішніх справ України. Саме положення Інструкції № 558 унормували приписи Закону № 2011-XII, установивши пряму норму щодо відокремлення одноразових видів грошового забезпечення від місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані відпустки.
Аналізуючи правову природу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, колегія суддів враховує, що з урахуванням змін, внесених постановою КМУ № 793, додаткова винагорода визначена у граничному розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, що свідчить про її непостійний характер та залежність від фактичного виконання відповідних бойових (спеціальних) завдань. Зазначене підтверджується і фактичними обставинами справи, оскільки позивач отримував додаткову винагороду не у фіксованому щомісячному розмірі, а пропорційно часу участі у відповідних заходах: 12 580,65 грн за 13 календарних днів та 24 827,59 грн за 24 календарних дні.
Міністерство внутрішніх справ України, як уповноважений орган, на виконання пункту 2-1 постанови КМУ № 168 визначило механізм та умови виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди на період воєнного стану, віднісши її пунктом 14 Особливостей № 726 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно, оскільки місячне грошове забезпечення за визначенням Інструкції № 558 не включає одноразові додаткові види грошового забезпечення, додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки.
Щодо посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 та від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23, колегія суддів зазначає наступне.
У зазначених постановах Верховний Суд застосував до спірних відносин первинну редакцію пункту 1 постанови КМУ № 168, яка передбачала виплату додаткової винагороди «в розмірі 30000 гривень щомісячно», тоді як на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі діяла редакція постанови КМУ № 168 зі змінами, внесеними постановою КМУ № 793 від 07 липня 2022 року, відповідно до якої додаткова винагорода визначена «в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць». Зазначені зміни суттєво вплинули на характер цієї винагороди, позбавивши її ознак фіксованої щомісячної виплати.
Крім того, спірні правовідносини у справах № 240/32125/23 та № 420/693/23 виникли у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України, тоді як позивач проходив службу в органах Державної прикордонної служби України, де діє спеціальний порядок виплати грошового забезпечення, визначений Інструкцією № 558 та Особливостями № 726.
Водночас колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.01.2025 у справі № 460/2645/24, відповідно до якої додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану, яка має компенсаційну мету - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни - та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за певних умов.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2025 у справі № 240/2921/23 та від 12.02.2026 у справі № 420/77/25, в яких Верховний Суд дійшов висновків про одноразовий і непостійний характер додаткової винагороди, що узгоджується з положеннями Порядку № 36 та Особливостей № 726.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.01.2025 у справі № 460/2645/24, від 27.03.2025 у справі № 240/2921/23 та від 12.02.2026 у справі № 420/77/25, які ґрунтуються на чинній редакції постанови КМУ № 168 (з урахуванням змін, внесених постановою КМУ № 793) та враховують спеціальне нормативне регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, а тому не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю Державної прикордонної служби України. Відповідно, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити перерахунок грошової компенсації відсутні.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29– 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.