ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/367/26 Справа № 213/5479/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Руденко Ю.В., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130, ст. 124 КУпАП та накладено стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 21 жовтня 2025 року о 20:59 год. по вул. Гірників, буд.17 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області керував транспортним засобом BMW х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.
Окрім того, ОСОБА_1 , 21 жовтня 2025 року о 20:59 год. вул. Гірників, буд. 17, в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області керуючи транспортним засобом BMW х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для безпечного руху транспортного засобу, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини та здійснив наїзд на перешкоду, а саме: на стовбур дерева та бордюрний камінь, який належить Департаменту розвитку та інфраструктури м. Кривий Ріг, чим пошкодив його. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, потерпілих немає.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі адвокат Руденко Ю.В. просить скасувати постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 р. у справі про адміністративне правопорушення № 213/5479/25 відносно ОСОБА_1 . Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд 1-ї інстанції не врахував належним чином доводи захисника стосовно недоведеності факту руху транспортного засобу BMW x5 днз НОМЕР_1 взагалі та під керуванням ОСОБА_1 зокрема.
Працівники поліції вносять до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 490216 від 21.10.2025 р. завідомо неправдиві відомості: «фіксація факту руху проводилася на відеореєстратор Xiaomi Yi Smart Dash».
Проте, з перегляду відеофайлів Clip 0 – Clip 13 (всього 14 відеофайлів) доданих працівниками поліції до Протоколу, і які знаходяться в матеріалах адміністративної справи № 213/5479/25, жодного файлу, на якому б був зафіксований рух транспортного засобу BMW x5 днз НОМЕР_1 немає, як і немає запису з відеореєстратора Xiaomi Yi Smart Dash, на яке йде посилання в Протоколі, як на доказ.
Наполягає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.
В свою чергу суд 1-ї інстанції обґрунтовує своє рішення на таких неналежних та недопустимих доказах.
Окремо звертає увагу, що суд 1-ї інстанції також не врахував при прийнятті рішення, що Протокол відносно ОСОБА_1 складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що протирічить інформації, яка зафіксована на БК 475845, 21:34:28, де на запитання працівника поліції: «Огляд пройти згодні?», ОСОБА_1 в стресі відповідає: «Згоден» і далі починає пояснювати вкотре, що не був за кермом.

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Руденко Ю.В., повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника, в судове засідання не з`явилися. Від захисника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Руденко Ю.В. В цій же заяві зазначає, що апеляційну скаргу підтримує, просить її задовольнити.
Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а також строк, протягом якого особу може бути притягнуто до відповідальності в разі доведення її вини, та з огляду на те, що апелянтом не надано на розгляд суду будь-яких нових доказів, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомлених ОСОБА_1 та його захисника Руденко Ю.В.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку:
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскарженою постановою встановлено, що  ОСОБА_1 21 жовтня 2025 року о 20:59 год. по вул. Гірників, буд.17 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області керував транспортним засобом BMW х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Цією ж постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 21 жовтня 2025 року о 20:59 год. вул. Гірників, буд. 17, в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області керуючи транспортним засобом BMW х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для безпечного руху транспортного засобу, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини та здійснив наїзд на перешкоду, а саме: на стовбур дерева та бордюрний камінь, який належить Департаменту розвитку та інфраструктури м. Кривий Ріг, чим пошкодив його. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, потерпілих немає. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Тож, ОСОБА_1 визнано винним, зокрема, в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці.Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Крім того, ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно із п.2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Пунктом 12.3 ПДР встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд першої інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Хоча в апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказами, дослідженими як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №490216 від 21 жовтня 2025 року, серії ЕПР1 №490221 від 21 жовтня 2025 року, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 жовтня 2025 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22 жовтня 2025 року, відповідно до якого зазначено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, фототаблицею, змістом рапортів поліцейського.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вирішуючи питання допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, що фіксували обставини 02.12.2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, отриманий із автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі. Не встановлено під час апеляційного розгляду, що наявний в матеріалах справи відеозапис є відкоригованим, на чому наполягав апелянт.
Навпроти, на відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП.
Крім того, апелянтом на час апеляційного розгляду не було надано будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції з цього питання.
Доводи сторони захисту, що на відео не зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, враховуючи наступне:
Із оглянутих та досліджених відеозаписів на диску, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що відеозаписом зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , на місці якої було виявлено ОСОБА_1 , який намагався залишити місце пригоди. ОСОБА_1 було затримано. 
Поліцейський повідомляв про керування ОСОБА_1 транспортним засобом та те, що із-за керма автомобіля виходив саме ОСОБА_1 . Вказане узгоджується з поясненнями, наданими самим ОСОБА_1 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, що він почав виконувати маневр обгону та його автомобіль занесло сюди (диск 2, відео 13, починаючи з 0:00:20), проте в подальшому заперечував факт керування транспортним заособом. 
Також на відео жінка повідомляла, що ОСОБА_1 їхав додому. В подальшому зазначала, що саме вона керувала транспортним засобом, проте на пропозицію поліцейського не надала посвідчення водія. Крім того, тримаючи ключі, запитувала як відчинити автомобіль (диск 1 відео 3, починаючи з 0:01:45). 
З цього ж відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 , інспектором ППП були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці (диск 1, відео 2, починаючи з 0:06:06). На пропозицію пройти огляд для визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 згоди не надав та активних дій щодо проходження огляду не вчинив.
З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_1 , що в момент скоєння ДТП за кермом автомобіля знаходився не він, суд апеляційної інстанції, як і суддя місцевого суду, розцінює як спосіб уникнення від відповідальності. 
Як встановлено з відеозапису та матеріалів цієї справи, ОСОБА_1 здійснив спробу втечі від працівників поліції, що ставить під сумнів факт керування автомобілем іншою особою.
Належних доказів на спростування обставин, викладених в протоколах про адміністративні правопорушення суду апеляційної інстанції надано не було. 
Разом з тим, факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та факт порушення ним Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, не спростовано на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі, оскільки є фактично актом обвинувачення особи, вважаю також необґрунтованими.
Як вбачається з оскарженої постанови судді першої інстанції, протоколи про адміністративні правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_1 , є не єдиним доказом в цій справі. Напроти, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена судом у сукупності всіх наявних в матеріалах справи доказах, зокрема відеозаписом, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, фототаблицею до неї та іншими належними та допустимими доказами, яким суд надав належну та повну оцінку.
Отже, будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколах про адміністративні правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів даних щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.
Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається що поліцейським було дотримано встановлених законом вимог, та дії працівників поліції відповідали, встановленим у ст. 266 КУпАП вимогам.
Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, судом встановлено не було, та стороною захисту не надано.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, оскільки оскаржена постанова судді першої інстанції містить дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана повна та належна оцінка в оскарженій постанові. 
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційні вимоги сторони захисту щодо скасування оскарженої постанови судді 1-ї інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закриття провадження в цій частині, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. Так, захисником в апеляційній скарзі на підтвердження відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, взагалі не наведено будь-яких доводів та мотивів відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, окрім як відсутність доказів, що підтверджують факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Спростування таким доводам сторони захисту апеляційний суд навів вище за текстом.
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання захисника, що визначений розмір штрафу судом значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.
Так, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено накладення стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.
У такому випадку загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом або не застосування того чи іншого обов`язкового стягнення.
У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та зменшення розміру штрафу та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 , як то позбавлення права керування транспортним засобом на підставі КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., що є еквівалентом однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Тож, постанова судді першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Руденко Ю.В., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст.124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин