СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2026 року м. Суми Справа № 480/3603/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідачів: Командира добровольчого формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1 ОСОБА_2 ; 2. Лебединської міської ради; 3. Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради; 4. Громадської організації Добровольче формування Лебединської міської ради територіальної громади; 5. Виконавчого комітету Лебединської міської ради; про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивачем було укладено контракт добровольця територіальної громади, який було розірвано з ініціативи командира ДФТГ з підстав порушення позивачем контракту або присяги. Позивач стверджує, що не здійснював порушень, а відповідач такими діями завдав позивачу матеріальних збитків та моральних страждань.
Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення командира ДФТГ ОСОБА_2 про розірвання з позивачем контракту добровольця; стягнути з командира ДФТГ матеріальну шкоду у розмірі 36000 грн; стягнути з командира ДФТГ 100000 грн моральної шкоди, завданої позивачу незаконним звільненням.
Перший відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що контракт було розірвано правомірно, оскільки відповідачу з усної інформації оперативного працівника стало відомо, що позивач є підозрюваним у кримінальному провадженні.
Позивач подав заяву, у якій зазначає, що завдана матеріальна шкода є компенсацією втраченої вигоди, з розрахунку 6000 грн за кожен місяць, з дня незаконного прогулу до дня ухвалення рішення суду у справі.
Другий та третій відповідачі подали відзиви, в яких стверджують, що матеріальна допомога добровольцям є одноразовою безповортною допомогою, а не щомісячною виплатою, тому розрахунок матеріальної шкоди позивача не обгрунтований.
Четвертий відповідач подав відзив за підписом керівника - Кондратенка М.І., у якому зазначає, що відповідач є окремою юридичною особою та не має ніякого відношення до ДФТГ Лебединської МТГ № 1. Відповідач стосунків та іншої діяльності з позивачем не має.
10.08.2026 судом постановлено ухвалу про витребування доказів.
Другий відповідач надав пояснення, в яких зазначив, що Добровольче формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1 не є юридичною особою, а тому не має коду ЄДРПОУ, чи входить таке ДФТГ до складу четвертого відповідача, то йому не відомо.
Встановлені судом фактичні обставини. Мотиви та висновки суду.
1. Щодо розірвання контракту.
Позивачем було укладено з першим відповідачем контракт добровольця територіальної громади 17.04.2022, який було припинено 01.03.2023 з ініціативи командира відповідно до п.6 контракту на підставі абзацу 2 п. 23 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1449.
Відповідно до п. 21-22 Положення контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони. Зміна командира добровольчого формування не є підставою для припинення контрактів добровольців територіальної оборони, які були укладені з таким командиром. Контракт добровольця територіальної оборони укладається в чотирьох примірниках. 
Примірники контракту добровольця територіальної оборони надаються члену добровольчого формування, командиру військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил, командиру добровольчого формування і керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ведеться територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за територіальним принципом. Командир добровольчого формування веде іменний список добровольчого формування.
Нормою п. 23 Положення передбачено підставу для припинення контракту добровольця територіальної оборони - порушення умов контракту або присяги добровольця (абзац 2). У разі порушення добровольцем територіальної оборони умов контракту або присяги командир добровольчого формування припиняє контракт добровольця територіальної оборони. Контракт добровольця територіальної оборони вважається припиненим з моменту ухвалення відповідного рішення командиром добровольчого формування. Про прийняте рішення щодо припинення контракту добровольця територіальної оборони командир добровольчого формування повідомляє такій особі в одноденний строк.
Припинення контракту добровольця територіальної оборони має наслідком припинення членства в добровольчому формуванні. Громадяни України, які не проходили військової служби у Збройних Силах, служби в інших військових формуваннях чи служби в правоохоронних органах, зараховуються до членства в добровольчому формуванні після складення ними такої присяги добровольця територіальної оборони: ”Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи до членства добровольчого формування (назва територіальної громади) територіальної громади (назва області) області, присягаю Українському народові обороняти Україну, захищати її суверенітет та територіальну цілісність, дбати про безпеку жителів моєї територіальної громади, сумлінно і чесно виконувати обов`язки добровольця територіальної оборони, неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Присягаю ніколи не зрадити Український народ” (пункти 24-25 Положення).
Отже, контракт добровольця може бути припинено рішенням командира ДФТГ з підстав порушення добровольцем умов контракту або присяги добровольця. Такі підстави повинні бути обгрунтованими та не можуть грунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що у контракті не зазначено, в чому саме проявляється допущене позивачем порушення. У відзиві відповідач зазначає, що таким порушенням був статус позивача підозрюваним у кримінальному провадженні. Про інші підстави порушення позивачем умов контракту або присяги не стверджує.
Відповідно до норми ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
До суду не надано доказів того, що на момент припинення контракту відносно позивача набрав законної сили обвинувальний вирок суду, у кримінальному провадженні. Тому підстав вважати, що позивач вчинив злочин на момент розірвання контракту не було. Наявність інформації про статус підозрюваного позивача, не підтверджує порушення позивачем умов контракту або присяги. Матеріали справи не містять доказів того, що перед припиненням контракту позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо причин допущених порушень, які стали підставою для припинення контракту.
Отже, повноваження були застосовані у спосіб, не передбачений законом та без мети з якої вони надані, оскільки першим відповідачем фактично підмінено юридичний факт порушення фактом підозри, без урахування презумпції невинуватості, без належного обґрунтування, упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, без пропорційності, а також без забезпечення права особи на участь у прийнятті рішення. Тому суд дійшов висновку, що рішення першого відповідача щодо припинення контракту не відповідає критеріям правомірності, які передбачені нормою ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, про які зазначено судом вище. Таке рішення суд визнає протиправним та скасовує.
2. Щодо матеріальної шкоди. 
Відповідно до норм ч. 1-2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Позивач визначає упущену вигоду у розмірі 6000 грн за кожен місяць чергувань на блокпості, коли позивач не чергував внаслідок протиправного припинення контракту.
Суд звертає увагу, що на позивача як добровольця у складі у ДФТГ під час його участі у заходах підготовки ДФТГ, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до яких відноситься право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Саме в цій частині члени ДФТГ є прирівняними до військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань тощо. При цьому, Законом України «Про основи національного спротиву» не передбачено право отримання військовослужбовцем та/або членом добровольчого формування територіальної громади матеріальної допомоги за рахунок коштів міського бюджету.
Натомість відповідно до п. 2-3 розділу І Положення про порядок надання одноразової матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах та іншим категоріям громадян, затвердженого рішенням п`ятого відповідача від 19.06.2019 № 156 (в редакції рішення п`ятого відповідача від 02.03.2023 № 58) матеріальна допомога надається громадянам, які зареєстровані та проживають на території Лебединської МТГ. Матеріальна допомога членам добровольчих формувань Лебединської МТГ надається на покращення матеріального становища та на придбання форменного одягу. 
Підставою для надання матеріальної допомоги є особиста заява громадянина відповідно до форми (додаток 1) (п. 1 розділу ІІ Положення).
Пунктом 6 розділу ІІ Положення закріплено перелік документів, які додаються до заяви про надання матеріальної допомоги членам ДФТГ на покращення матеріального становища, в тому числі такий перелік містить довідку командира ДФТГ із зазначенням фактичної кількості годин перебування особи на чергуванні на блокпостах та суми допомоги, яка визначається з розрахунку 30 грн за годину чергування.
Отриманий від заявника пакет документів передається до третього відповідача, який готує проєкт рішення про надання матеріальної допомоги та подає його для розгляду на засіданні п`ятого відповідача. Рішення про надання або відмову у наданні допомоги приймається членами п`ятого відповідача. Однією з підстав для відмови у наданні допомоги є відсутність повного пакета документів. Фінансування видатків на надання допомоги здійснюється в межах асигнувань, передбачених в бюджеті Лебединської МТГ на відповідний рік та розміру, передбаченого программою соціального захисту населення Лебединської МТГ, яка затверджується рішенням сесії другого відповідача. Виплата допомоги проводиться третім відповідачем (пункти 1-4 розділу ІІІ, п. 4 розділу ІV та п. 1-2 розділу V Положення).
Отже, членам ДФТГ виплачується одноразова матеріальна грошова допомога за рішенням третього відповідача, яке приймається на підставі заяви члена ДФТГ до якої додається довідка командира ДФТГ із зазначенням фактичної кількості годин перебування особи на чергуванні на блокпостах та суми допомоги, яка визначається з розрахунку 30 грн за годину чергування. Така допомога є одноразовою соціальною допомогою, а не щомісячною виплатою, як заробітна плата або грошове забезпечення. Тому підстави стверджуєвати про те, що кожного місяця позивачу були зобов`язані виплачувати допомогу у сумі 6000 грн відсутні. Оскільки позивачем не доведено упущеної вигоди, то у задоволенні стягнення на користь позивача матеріальної шкоди суд відмовляє.
Відповідно до норми абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки рішення про припинення контракту є протиправним, а одним з документів для виплати допомоги є довідка командира ДФТГ, то цілком логічним є те, що у період коли з позивачем було припинено контракт ним би подавались заяви про виплату допомоги, а командиром ДФТГ оформлювались би довідки відносно позивача. Такі документи подавались би на розгляд п`ятого відповідача, який би приймав рішення про надання або відмову у наданні позивачу допомоги.
Тому суд суд зобов`язує першого відповідача поновити позивача у складі добровольчого формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, про яку зазначено судом вище.
Суд задовольняє вимоги саме до першого відповідача, оскільки нормами Положення № 1449 саме на командира добровольчого формування покладено функції з укладення та припинення контракту добровольця, а нормами Положення № 156 встановлено один з документів для виплати матеріальної допомоги членам ДФТГ - довідка першого відповідача.
2. Щодо моральної шкоди.
Згідно з ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.?Відповідно до норм ч.1-2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; або в інших випадках, встановлених законом.
Суд звертає увагу, що для стягнення моральної шкоди необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення та підтверджуючі докази, які дають суду змогу оцінити рівень моральних страждань особи. На переконання суду, що протиправність рішення завжди констатується судом у разі задоволення позову, а також діє презумпція вини. Тому питання питання наявності вини у даному випадку не є спірним. Суд звертає увагу, що не буває "нешкідливих" порушень. Оскільки підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, тощо. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Проте необхідно враховувати зміст, причини порушень, їх тривалість, наслідки, причинно-наслідковий звязок. Правомірність діяння і відсутність вини доводить відповідач, а наслідки і причинно-наслідковий зв`язок - позивач.
Суд розуміє позивача, що неправомірне рішення першого відповідача може завдати певних негативних емоцій. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Суд ще раз звертає увагу позивача, що обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності рішення та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Наслідки і вплив діяння повинен доводитися позивачем та підтверджуватися відповідними доказами (лікарськими довідками, конкретними посиланнями на певні факти, які можна перевірити, скарги, звернення, тощо).
З огляду на відсутність у справі доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди та її причинний зв`язок з рішенням першого відповідача, то суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності умов для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди. Тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє.
Судові витрати.
Оскільки в матеріалах справі відсутні докази понесення позивачем судових витрат, то їх розподіл судом не здійснюється.
Керуючись статтями 90, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення командира добровольчого формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1 ОСОБА_2 від 01.03.2023 про припинення контракту добровольця територіальної оборони від 17.04.2022, укладеного з ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати командира добровольчого формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у складі добровольчого формування Лебединської міської ради Територіальної громади № 1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук