Харківський окружний адміністративний суд  _61700, _м. _Харків, _майдан _Свободи, _6, _inbox@adm.hr.court.gov.ua, _ЄДРПОУ: _34390710

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

11.08.2026 р. справа №520/19404/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
| ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до | 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, Загін)
про | визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнати протиправним та скасувати висновок від 22.06.2026 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, про відмову матері загиблого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"; 2) зобов`язати 6 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області призначити відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, наказу МВС від 26.08.2022 № 525, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.09.2022 за №1141/38477, наказу МВС від 26.01.2023 №35, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №197/39253, згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 04.04.2024 форми Нцз-5, який стався 04.03.2024 із сержантом служби цивільного захисту 38 ДПРЧ 6 ДПРЗ Головного управління ОСОБА_2 , Акту від 04.03.2024 №20 за формою Нцз-1 про нещасний випадок пов`язані з виконанням службових обов`язків, довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №219 від 15.04.2024 виданою ГУ ДСНС України у Донецькій області та постанови Центральної Лікарської
Експертної комісії ДСНС України протокол №82/831 від 23 квітня 2024 року, виплатити матері, загиблого пожежника - рятуальника 38 ДПРЧ 6 Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 : ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Нцз-5, який стався 04.03.2024 з пожежним - рятувальником сержантом 38 ДПРЧ 6 Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області сержантом служби цивільного захисту Мартиненко Олега Олександровича, та постанови Центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС України, протокол №82/831 від 23 квітня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що суб"єктом владних повноважень створено штучну перешкоду в отриманні одноразової грошової допомоги у розмірі - 15.000.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за подією загибелі особи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання обов"язків служби у спосіб особистої та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що підстави для виплати грошової допомоги у розмірі - 15.000.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 відсутні, позаяк подія загибелі сталась не у районі ведення бойових дій.
Позов був отримано судом - 06.07.2026р.
Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято - 09.07.2026р.
Відзив на позов було отримано судом - 21.07.2026р.
Відповідь на відзив була отримана судом - 24.07.2026р.
Оскільки здобуті судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обґрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що заявниця є матір`ю атестованого спеціальним званням співробітника служби цивільного захисту - ОСОБА_2 , який виконуючи обов"язки за посадою публічної служби (пожежний-рятувальник 38 державної пожежно-рятувальної частини 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Донецькій області), - 04.03.2024р. здійснював участь у проведенні ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на території населеного пункту - Маяки Святогірської ОТГ Краматорського району Донецької області і загинув унаслідок мінно-вибухової травми.
Відповідно до постанови Центральної лікарсько-експертної комісії Державної служби України з надзвичайних ситуацій ТРАВМА сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 , 1995 року народження: «Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Мінно-вибухова травма. Розтрощення правого плеча і плечового поясу», згідно з лікарського свідоцтва про смерть № 167 виданого 06.03.2024 бюро Слов`янським судово-медичної відділенням судово-медичної експертизи КЗ "Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи”, стала причиною смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть сер. НОМЕР_1 (видане 06 березня 2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) та відповідно до Акту №20 за формою Нцз-1 про нещасний випадок пов`язаний з виконанням службових обов`язків (затверджений начальником ГУ ДСНС у Донецькій області 04 квітня 2024 року), Акту спеціального розслідування нещасного випадку за формою Нцз-5 (затверджений начальником ГУ ДСНС України у Донецькій області 04 квітня 2024 року, довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 219 від 15.04.2024 (виданої ГУ ДСНС України у Донецькій області) - ТАК, ОТРИМАНА ПІД ЧАС ВИКОНАННЯ СУЖБОВИХ ОЬБОВ`ЯЗКІВ, У ПЕРІОД ДІЇ ВОЄННОГО СТАНУ ПІД ЧАС БЕЗПОСЕРЕДНЬОЇ УЧАСТІ В БОЙОВИХ ДІЯХ АБО ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ЗДІЙСНЕННЯ ЗАХОДІВ З НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ І ОБОРОНИ, ВІДСІЧІ І СТРИМУВАННЯ ЗБРОЙНОЇ АГРЕСІЇ, ПЕРЕБІВАЮЧИ БЕЗПОСЕРЕДНЬО В РАЙОНАХ У ПЕРІОД ЗДІЙСНЕННЯ ЗАЗНАЧЕНИХ ЗАХОДІВ».
Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.04.2024 № 121 “Про визначення районів ведення воєнних (бойових дій)” за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 с. Маяки Святогірської ОТГ Краматорського району Донецької області не визначено районом ведення воєнних (бойових дій). 
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), Святогірська міська територіальна громада не визначена як район ведення воєнних (бойових) дій.
За висновком 6 ДПРЗ ГУ ДСНС в Донецькій області від 29.04.2024р. №1 заявнику у зв"язку із подією загибелі атестованого спеціальним званням співробітника служби цивільного захисту - ОСОБА_2 було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі - 2.271.000,00грн.
У подальшому заявником за цією ж самою подією було ініційовано процедури виплати одноразової грошової допомоги розмірі - 15.000.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.
22.06.2026 комісія 6 ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Донецькій області розглянула заяву позивачки і постановила висновок: відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», матері, загиблого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень у формі названого Висновку, заявник ініціював даний спір.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 ст.19 Конституції України проголошено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У розумінні ст.4 Кодексу цивільного захисту України (далі за текстом - КЦЗ України) цивільний захист - комплекс заходів, які реалізуються на території України в мирний час та в особливий період і спрямовані на захист населення, територій, навколишнього природного середовища, майна, матеріальних і культурних цінностей від надзвичайних ситуацій та інших небезпечних подій, запобігання виникненню таких ситуацій та подій, ліквідацію їх наслідків, надання допомоги постраждалим, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.
За визначенням ч.1 ст.101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Як то указано у ч.1 ст.115 КЦЗ України, Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів (стаття 115 КЦЗ України).
Відповідно до ч.1 ст.118 КЦЗ України одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Кодексом мають право на її отримання.
Згідно з ч.2 ст.118 КЦЗ України одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі: 
1) загибелі особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання нею службових обов`язків або смерті внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, отриманих під час виконання нею службових обов`язків; 2) смерті особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, що настала в період проходження нею служби; 3) встановлення особі рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого нею під час виконання службових обов`язків або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею службових обов`язків, або встановлення особі протягом шести місяців після звільнення її із служби інвалідності з причин, зазначених у цьому пункті; 4) встановлення особі рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, пов`язаних з проходженням нею служби, або встановлення особі протягом шести місяців після звільнення її із служби інвалідності з причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання нею службових обов`язків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення їй інвалідності.
На подальший розвиток положень ст.118 КЦЗ України постановою КМУ від 29.03.2024р. №357 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі за текстом - Порядок №357).
Згідно з п.13 Порядку №357 для виплати одноразової грошової допомоги особи, які мають право на її призначення та отримання, подають до відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту за останнім місцем проходження служби загиблої (померлої) особи рядового чи начальницького складу відповідний пакет документів.
За правилами п.30 Порядку №357, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Порядком, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за одним із видів зазначених допомог або компенсаційною виплатою за її вибором.
Водночас із цим, на виконання указів Президента України від 24.02.2022р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022р. №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168 (далі за текстом - Постанова №168).
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних у цій справі відносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 1 п.2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Нормами Закону України від 21.06.2018р. №2469-VIII «Про Національну безпеку України» (далі за текстом - Закон №2469-VIII) визначено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій належить до сектору безпеки і оборони (стаття 12); Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, проведення аварійно-рятувальних робіт, пожежогасіння, пожежної та техногенної безпеки, роботи рятувальних служб під час аварій, а також гідрометеорологічної діяльності (стаття 18).
На подальший розвиток норм постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 наказом МВС України від 26.01.2023 року №35 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023р. за №197/39253) було затверджено Порядок та Умови виплати особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) (далі за текстом - Порядок №35).
Згідно з п.9 Порядку №35 визначення районів ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі рішення Головнокомандувача Збройних Сил України.
Окрім того, на подальший розвиток норм постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 наказом МВС України від 26.08.2022 року №525 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.09.2022р. за №1141/38477) було затверджено Порядок та Умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту під час дії воєнного стану затверджений (далі за текстом - Порядок №525), пунктом 1 якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що Порядок та умови визначають механізм оформлення документів і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168, у разі загибелі осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи) під час дії воєнного стану, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України у період здійснення зазначених заходів, а також осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого за вказаних обставин під час дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Згідно з пунктом 2 Порядку №525 батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого), якими вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - отримувачі), звертаються відповідно до апарату ДСНС, підрозділів центрального підпорядкування апарату ДСНС, територіальних органів та підпорядкованих підрозділів (далі - органи (підрозділи) ДСНС), закладів освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління ДСНС (далі - заклад освіти) за останнім місцем проходження служби загиблої (померлої) особи із заявою про призначення та виплату ОГД.
Відповідно до пункту 7 Порядку №525 органи (підрозділи) ДСНС, заклади освіти в 10-денний строк з дня реєстрації заяви разом із документами, передбаченими пунктом 3 цих Порядку та умов, приймають рішення про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).
У разі відмови чи повернення документів на доопрацювання органи (підрозділи) ДСНС, заклади освіти письмово інформують заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
За правилами п.8 Порядку №525 органи (підрозділи) ДСНС, заклади освіти приймають рішення про призначення ОГД у формі висновку, який затверджується відповідно Головою ДСНС, керівниками органів (підрозділів) ДСНС, закладів освіти, після чого видається наказ про виплату ОГД.
У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 17.09.2025р. по справі №440/3321/23 підстави для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови №168, виникають у разі: - настання загибелі в період воєнного стану; - загибель настала під час захисту Батьківщини, безпосередньої участі особи у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (функціональна ознака); - загибель настала під час перебування безпосередньо в районах здійснення вказаних заходів (виконанні дій), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора (перелік не вичерпний) (територіальна ознака).
Тож, Верховний Суд виходив з того, що, виходячи зі змісту Постанови №168, слід розмежовувати поняття «в районах їх ведення (здійснення)», яке, з одного боку, використовується у юридичній конструкції з такими функціональними ознаками, як «під час захисту Батьківщини, безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» взаємозв`язку вказаних заходів (виконанні дій), з іншого боку - поєднується в рівній мірі з кожною окремою такою ознакою формуючи самостійний достатній елемент, який може слугувати критерієм визначення обставини настання загибелі поліцейського, наприклад, «в районі здійснення заходів з відсічі і стримування збройної агресії», та поняття «в районах проведення воєнних (бойових) дій», яке використовується у законодавстві лише в другому реченні пункту 1 Постанови №168 у поєднанні з такими функціональними ознаками, як «безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії», вказуючи цим на те, що кожна з функціональних умов для відповідної категорії осіб має здійснюватися виключно в районі саме проведення воєнних (бойових) дій, а не в районі здійснення відповідного заходу.
Отже, ця обставина є доповнювальною й водночас єднальною попередніх двох, вказуючи, з одного боку, на часовий проміжок одночасності виконання функції (заходу, дій) й перебування в місці такого виконання, з іншого - на нерозривність зв`язку функціональної й територіальної ознак у часовому вимірі.
Водночас вказані обставини за їх видами мають становити обов`язкову сукупність у варіативному вигляді відповідного їх підвиду.
Для встановлення наявності підстав виникнення у членів сім`ї загиблого права на одноразову грошову допомогу, у розмірі, встановленому пунктом 2 Постанови №168, в кожному конкретному випадку потребують з`ясування перераховані вище обставини, зокрема конкретизація й належність здійснюваних особою в момент настання її загибелі дій до: а) захисту Батьківщини; б) бойових дій; в) заходів національної безпеки і оборони; г) відсічі і стримування збройної агресії, а також встановленню й перевірці місця (району) й часу (періоду) вчинюваних дій.
Оскільки запровадження воєнного стану в Україні та його триваючий характер, не ототожнюється із веденням активних бойових дій на всій території держави, то постановою КМУ від 06.12.2022р. №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" (далі за текстом - Постанова №1364) було визначено механізм формування єдиного для всіх переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані Російською Федерацією.
Кабінет Міністрів України установив, зокрема, що: перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - Мінреінтеграції) за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій; до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій; до Переліку включається тимчасово окупована рф територія України, визначена відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; у Переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації та інше.
На подальший розвиток норм постанови КМУ від 06.12.2022р. №1364 Міністерством розвитку громад та територій України було видано наказ від 22.12.2022р. №309 (зареєстрований в міністерстві юстиції України 23.12.2022р. за №1668/39004) "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" та наказ від 28.02.2025р. №376 (зареєстрований в міністерстві юстиції України 11.03.2025р. за №380/43786) "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".
Поряд із цим, за визначенням ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ "Про оборону України" район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Тож, одним із джерел інформації про території, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані Російською Федерацією, є наказ Мінреінтеграції, погоджений з Міноборони та сформований на підставі пропозицій військових адміністрацій.
Водночас, іншим джерелом інформації про території, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані Російською Федерацією, є відповідний наказ (або розпорядження) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Розглядаючи спір, суд зважає, що з за суттю запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права негативні наслідки, спричинені неоднозначністю, суперечливістю чи прогалинами в законодавстві у сфері публічно-правових відносин, не можуть застосовуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень суб”єктів владних повноважень, а натомість - в окресленому випадку підлягає застосуванню принцип "найбільш сприятливого становища для особи" (favor libertatis). 
Подібні за суттю правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2025р. у справі №280/7446/24.
Тому, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника як приватної особи варіантом тлумачення норми національного закону України є набуття права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі - 15.000.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у разі загибелі особи начальницького чи рядового складу служби цивільного захисту під час особистої та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у районах ведення бойових дій, визначених як рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, так і наказами Міністерства розвитку громад та територій України.
Однак, у спірних правовідносинах така обставина відсутня.
Це не заперечується жодним із учасників справи.
Водночас із цим, положення національного закону України у даному конкретному випадку не створюють підстав для множинного тлумачення на користь заявника - приватної особи.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі - 15.000.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.
У силу правового висновку п.46 постанови Верховного Суду від 24.03.2026р. по справі №640/9010/22 Верховний Суд неодноразово викладав висновки з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.04.2020р. у справі №495/5105/17, постанова від 13.03.2020р. у справі №805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.
У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; на обґрунтування органом влади прийняття несприятливих актів; на визначення порядку їх оскарження, на відшкодування заподіяної шкоди.
Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини об"єктивної дійсності були з"ясовані із достатньою повнотою, зміст належної норми права було витлумачено правильно, за відсутності підтвердженої документально події загибелі публічного службовця - особи начальницького складу служби цивільного захисту у районі ведення бойових дій та за наявності факту реалізації у минулому заявником права на отримання одноразової грошової допомоги за подією загибелі публічного службовця - особи начальницького складу служби цивільного захисту суб"єкт владних повноважень не мав визначених національним законом України підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі - 15.000.000,00грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки – не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко