Єдиний унікальний № 371/337/26
Номер провадження № 2/371/997/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2026 р.         м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді       Кириленко М.О.
за участю секретаря судового засідання    Овчаренко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миронівка Київської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

встановив:

У березні 2026 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 01.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та  ОСОБА_1 було укладено договір №3289204987-415790 про надання коштів у позику, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 7 200, 00 грн, строком на 21 день, відсоткова ставка, становить 1,5% на добу за початковий строк кредитування. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №3289204987-415790 про надання коштів у позику від 01.08.2021 у розмірі 11 756, 33 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн та судові витрати у розмірі 2 662, 40 грн.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року (головуючий суддя Гуренко М.О.) у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Задоволено клопотання про витребування доказів.
31 березня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «Приват Банк» надійшла витребувана судом інформація.
Згідно розпорядження керівника апарату Миронівського районного суду Київської області №369 від 12.06.2026 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи ЄУН 371/337/26, номер провадження 2/371/997/26», здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку із призначенням судді Гуренка М.О. на посаду судді Чернігівського апеляційного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2026 справу №371/337/26 розподілено судді Кириленко М.О. 
Ухвалою суду від 22.06.2026 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення (а.с. 47). Причину неявки суду не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала.
Крім цього, не отримання судових повісток, які повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60), свідчить на думку суду, про зловживання процесуальними правами відповідачем.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 01.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та  ОСОБА_1 було укладено договір №3289204987-415790 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 18зв.-23).
Відповідно до п.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 7 200, 00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.
Тип кредиту - споживчий кредит (п. 1.2 договору).
Проценти за користування кредитом: 2376 грн, які нараховують за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.3.2 договору).
Згідно п.1.3.3 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 договору кредит надається строком на 21 день, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Згідно п. 3.7. та п. 3.8. договору, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 730 процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним.
До позовної заяви позивачем додано копію паспорта споживчого кредиту до договору №3289204987-415790 від 01.08.2021, у якому зазначені аналогічні умови кредитування, що і в кредитному договорі (а.с. 17-18).
У повідомленні ТОВ «ТАС ЛІНК» зазначено, що 01.08.2021 о 10:11:01 було проведено успішне зарахування на картку клієнта № НОМЕР_1 суму операції 7 200, 00 грн, опис замовлення: Видача кредитних коштів, договір займу №3289204987-415790 (а.с. 28).
На виконання ухвали суду від 09.03.2026 про витребування доказів надійшла інформація від АТ «Приват Банк», згідно якої на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту НОМЕР_3 та відкрито під неї відповідний банківський рахунок. З виписку Рух коштів по картці встановлено, що 01.08.2021 на картку ОСОБА_1 зараховано кошти у розмірі 7 200, 00 грн. Крім того з виписки вбачається інформація про рух коштів по картці (а.с. 50-51).
До матеріалів справи також додано копію Правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» (а.с. 29-37).
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за Договором №3289204987-415790 від 01.08.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, наявна заборгованість у розмірі 11 756, 52 грн, що складається з 5 119, 52 грн - заборгованість за кредитом, 6 637, 33 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 24-25).
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу вимог статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частини другою статті 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положенням статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості, обґрунтованими.
Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, відтак доходить переконання про обґрунтованість цієї суми.
Оскільки відповідач  ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором №3289204987-415790 про надання коштів у позику від 01.08.2021, внаслідок чого кредитна заборгованість становить у розмірі 11 756, 33 грн, тому дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем було надано суду докази понесення таких витрат у розмірі 10 000, 00 грн, а саме: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 укладеного між ТОВ «Кошельок» та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», Акт №1 приймання передачі правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, за змістом якого сторони погодили, що сума витрат, за надання послуг по справі за позовом до  ОСОБА_1 становить 10 000, 00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 13, 14, 28зв.).
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 000, 00 грн є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 662, 40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 280 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», ЄДРПОУ 40842831 кредитну заборгованість за договором №3289204987-415790 про надання коштів у позику від 01.08.2021 у розмірі 11 756, 33 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість гривень тридцять три копійки) гривень, понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 662, 40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) гривень та 3 000, 00 (три тисячі) гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя         М.О.  Кириленко