ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/11316/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2026 в адміністративній справі №280/11316/25 
за позовом  ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 10.11.2025 про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним позбавлення позивача свободи пересування та утримування його у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 без будь-яких законних підстав, без складання відповідних документів та без роз`яснення прав.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 10.11.2025 в період приблизно з 08:00 до 09:30 ранку працівниками Національної поліції України було виявлено та затримано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Поряд з поліцейськими перебували представники ІНФОРМАЦІЯ_4 . Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти до службового автомобіля, після чого спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 доставили його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 був фактично позбавлений можливості повідомити про своє місцезнаходження, оскільки з цього моменту він перестав відповідати на телефонні дзвінки. У день події та наступні дні працівники ТЦК та СП не наддали можливості ОСОБА_1 зв`язатись з родичами та адвокатом. Окрім цього, ОСОБА_1 не отримував письмового направлення на ВЛК, не отримував повістки про призов чи проходження ВЛК, не був ознайомлений із жодним документом. Усі дії контролювалися працівниками ТЦК та СП у закритому режимі, без належного оформлення та без доступу сторонніх осіб. Відносно позивача медичний огляд проведено ВЛК від 10.11.2025. Військово-лікарська комісія була проведена формально, без здійснення реального медичного огляду ОСОБА_1 . Під час проходження ВЛК ОСОБА_1 не оглядався лікарями відповідних спеціальностей, не проходив ніяких медичних досліджень. Крім того, повний пакет супровідних документів історії хвороби, результати обстежень, висновки вузьких спеціалістів були повністю відсутні, що, на думку позивача, об`єктивно унеможливлює проведення його повноцінного медичного огляду та ухвалення висновку щодо стану здоров`я і придатності до служби останнього. 
Також вказано, що 31.10.2025 представником позивача було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_6 . У зазначеному адвокатському запиті підіймались питання щодо того чи складали протягом 2024-2025 років органи ТЦК та СП протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , адвокат просив надати завірені копії таких протоколів, також зазначити чи перебуває ОСОБА_1 у розшуку за поданням органів ТЦК та СП та надати інформацію про встановлені факти порушення правил військового обліку, мобілізаційної підготовки чи мобілізації. У відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_7 зазначено, що інформація щодо того чи складалися протоколи про адміністративні правопорушення відсутня. Інформація щодо розшуку у ТЦК та СП відсутня. У відповіді по третьому питанню зазначено, що громадянин ОСОБА_1 порушує вимоги законодавства України у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
13.11.2025 представником позивача було направлено адвокатський запит до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з метою уточнення інформації щодо того чи складався протокол про адміністративне затримання відносно ОСОБА_1 протягом жовтня 2025 року, чи здійснювалась доставка та затримання працівниками національної поліції ОСОБА_1 , а також прохання надати копію протоколу та записи з бодікамер працівників поліції. У відповіді від 25.11.2025, зазначено, що затримання ОСОБА_1 відбулося 10.11.2025, а доставлення його до ТЦК та СП здійснювалося поліцією за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_8 . У відповіді також прямо вказано, що жодного протоколу про адміністративне затримання не складалося, жодного адміністративного правопорушення позивачу не інкриміновано, заходів примусу не застосовувалося, а переміщення до ТЦК та СП підтверджується відеозаписом боді-камери. 
Водночас, оголошення ОСОБА_1 у розшук було здійснено ІНФОРМАЦІЯ_9 , хоча вказаний орган не є ТЦК та СП, у якому позивач перебуває на військовому обліку, що свідчить про відсутність у відповідача належних повноважень на вчинення таких дій.
За таких обставин, на думку позивача, подання його у розшук органом, який не здійснює ведення його військового обліку, є протиправним, оскільки не відповідає вимогам законодавства щодо формування, обробки та використання відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Таким чином, внесення відомостей про позивача як особу, оголошену в розшук, було здійснено без належних правових підстав, що призвело до порушення його прав та законних інтересів з боку органів державної влади. ІНФОРМАЦІЯ_10 до Реєстру було внесено дані про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП, без складення відповідного протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_11 протиправно внесено до Реєстру недостовірні персональні дані про позивача, чим порушено вимоги ч.2 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» та вимоги статей 6, 7 і 10 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Таким чином, правових підстав для затримання у працівників поліції не було. 
Також представником позивача було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_12 від 13.11.2025, у якому адвокат просив надати копію мобілізаційного розпорядження, виданого на ім`я позивача, а також інформацію про факт вручення повісток. У відповіді на зазначений адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив, що надати копію мобілізаційного розпорядження «не вбачається можливим», оскільки ОСОБА_1 «не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_13 ». 
26.11.2025 було подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою отримання копії мобілізаційного розпорядження (витяг з мобілізаційного розпорядження) виданого на ім`я ОСОБА_1 та інформацію про факт вручення повісток останньому. У відповіді від 02.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_14 зазначив, що мобілізаційне розпорядження вручається особисто військовозобов`язаним, копії (дублікати) в районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки не зберігаються. Для отримання мобілізаційного розпорядження потрібно звернутись безпосередньо до ОСОБА_1 , повістки останньому не вручались. 
Окремо позивачем зауважено, що незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону. 
На підставі викладеного в позовній заяві, позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не надав доказів дотримання процедури оповіщення, вручення повісток, законності доставлення до ТЦК та СП і направлення на ВЛК, порушивши правила розподілу тягаря доказування. Позивачем зазначено про відсутність у відповідача повноважень на прийняття наказу про призов, оскільки він не перебував у ньому на військовому обліку. Також апелянтом вказано на безпідставність внесення до Реєстру «Оберіг» відомостей про порушення ним правил обліку за відсутності постанови за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП, що спричинило його незаконне затримання поліцією. На переконання скаржника, суд першої інстанції дав неналежну оцінку цим порушенням та помилково визнав неоскарження постанови ВЛК підставою для нівелювання недотримання процедури призову.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_15 у період з 15.04.2021 по 10.11.2025.
Як зазначено відповідачем у відзиві, 10.11.2025 під час здійснення заходів щодо оповіщення та перевірки військово-облікових документів військовозобов`язаних у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейськими було виявлено військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є таким, що порушує правила військового обліку, визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, а саме, не з`явився за повісткою (викликом) до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позивачу було запропоновано прослідувати до найближчого, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , куди його було супроводжено працівниками Національної поліції, що підтверджується Довідкою про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.11.2025.
З метою проходження медичного огляду для встановлення придатності до військової служби позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_16 та направлено на військово-лікарську комісію.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 10.11.2025 № 2025-1110-1105-1998-7 КНП "Міська лікарня № 7" Запорізької міської ради, ОСОБА_1 на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ Б Додатку 3 до наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (зі змінами) визнаний придатним військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.11.2025 № 2861 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направленл для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправним наказ від 10.11.2025 про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством про мобілізаційну підготовку та військову службу; позивач був визнаний придатним до військової служби за результатами проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), довідка якої не оскаржувалася, а факт проходження ВЛК та особиста присутність позивача в ТЦК та СП свідчать про його фактичне залучення до заходів мобілізації. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно здійснено призов позивача на військову службу по мобілізації, оскільки це є конституційним обов`язком позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII: мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частиною 5 статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з частиною 5 статті 1 Закону № 2232-XII, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч.9 ст.1 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
За приписами частини 8 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно частини 1 статті 27 Закону № 2232-ХІІ, у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Частиною 1 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:
які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;
призовники, які пройшли базову загальну військову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;
які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.
Таким чином, на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).
Підпунктом 1 пункту 252 Положення № 1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-XII, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Відповідно до пункту 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом.
Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: розподіляють призовників під час їх приписки до призовних дільниць і призову на базову військову службу за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями; організовують та проводять професійно-психологічний відбір громадян під час приписки до призовної дільниці, призову на військову службу, службу у військовому резерві, відбору кандидатів на військову службу за контрактом; беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
В силу пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Згідно з пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:
виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;
організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Таким чином, до обов`язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення призовників, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення призовників про їх виклик для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456 затверджено Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану (далі - Постанова № 1456).
Пунктом 2 Порядку № 1456 передбачено, що у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: уповноважена особа - посадова особа, яка призначається наказом коменданта та якій надано повноваження щодо перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1456, перевірка документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення).
Зазначеним наказом призначається комендант, визначаються його завдання, повноваження із забезпечення єдиного управління визначеними силами та засобами Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДПС, ДМС, ДСНС, військових адміністрацій (у разі їх утворення) та координації їх дій під час здійснення заходів особливого режиму.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
За приписами пункту 7 Порядку № 1456, уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках, зокрема: якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
У разі відсутності в особи документів, передбачених пунктом 7 цього Порядку, уповноважена особа затримує таку особу для її встановлення на строк, передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення. (пункт 8 Порядку № 1456).
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_17 у період з 15.04.2021 по 10.11.2025, 10.11.2025 був супроводжений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_18 , взятий на військовий облік для цілей проходження медичного огляду, за результатами якого довідкою ВЛК від 10.11.2025 №2025-1110-1105-1998-7 визнаний придатним до військової служби, після чого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_18 від 10.11.2025 №2861 його призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 . 
Доводи позивача в частині примусового утримання, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього позивачем не надано та матеріали справи не містять.
Стосовно доводів апелянта щодо неправомірності висновку ВЛК, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
З аналізу норм Положення № 402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служб, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.
У позовній заяві представник позивача наголошує на тому, що медичний огляд він не проходив, відповідно є неможливим є встановлення його придатності або непридатності до проходження військової служби.
Слід зазначити, що пунктом 3.3 глави 3 розділу І Положення № 402 чітко визначено порядок оскарження постанов ВЛК районних (міських) ТЦК СП.
Зокрема, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку даної комісії щодо придатності до військової служби, позивач мав право звернутись за підпорядкованістю до ВЛК обласної ТЦК СП, дії яких в свою чергу оскаржуються в штатних ВЛК.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
В межах проведення такого оскарження та перевірки рішень ВЛК ТЦК СП штатною комісією може бути здійснено направлення на контрольне медичне обстеження за наявності для цього підстав.
Апелянт своїм правом на звернення із скаргою до ВЛК вищого рівня, як визначено Положенням № 402 та Порядком № 560, не скористався, іншого судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом цього спору є перевірка правомірності прийняття саме наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.11.2025 № 2861, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Матеріали справи свідчать, що позивач є військовозобов`язаним, який військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби. 
Суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
Враховуючи наведені обставини, а також Указ Президента України № 69/2022, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було здійснено призов позивача на військову службу по мобілізації.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведеність позивачем наявності передбачених законом підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.11.2025 №2861 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
Викладені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Згідно з ч.1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2026 в адміністративній справі №280/11316/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов