Справа № 439/932/26 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А. 
Провадження № 33/811/1214/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 25 червня 2026 року, 
встановив:
цією постановою,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – в сумі 850 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. 
Відповідно до постанови, 16 квітня 2026 року приблизно о 19.00 год. на автомобільній дорозі сполученням Броди – Шептицький між населеними пунктами Берлин – Збруї водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Audi A3 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), в порушення п. 12.1 ПДР України, не простежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, в результаті чого, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, що призвело до наїзду на вибоїну в дорозі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Указаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, – порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Бродівського районного суду Львівської області від 25 червня 2026 року скасувати, поновити йому право на подання до суду апеляційної інстанції додаткових доказів (фото- та відеоматеріалів) та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час керування автомобілем Audi A3 рухався зі швидкістю близько 80 км/год, яка не перевищувала встановлених обмежень та відповідала дорожній обстановці. Вказує, що дорожнє покриття візуально виглядало придатним для безпечного руху, будь-які попереджувальні дорожні знаки про нерівності дорожнього покриття, аварійний стан дороги чи обмеження швидкості на відповідній ділянці були відсутні, а вибоїну неможливо було своєчасно виявити та безпечно об`їхати. Зазначає, що виконати маневр об`їзду не мав можливості, оскільки зустрічною смугою рухався вантажний автомобіль, а виїзд на смугу зустрічного руху створював реальну небезпеку дорожньо-транспортної пригоди.
Апелянт також посилається на те, що на підтвердження своїх доводів подає до суду апеляційної інстанції фото- та відеоматеріали, які, на його думку, підтверджують стан дорожнього покриття, відсутність попереджувальних дорожніх знаків та неможливість завчасного виявлення вибоїни. Неподання цих доказів до суду першої інстанції пояснює тим, що у період розгляду справи перебував на військовій службі та у тривалому службовому відрядженні, у зв`язку з чим не мав реальної можливості своєчасно підготувати й подати зазначені матеріали.
Крім того, апелянт зазначає, що хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, через виконання службових обов`язків не мав можливості своєчасно отримувати поштову кореспонденцію, зібрати докази та належним чином підготуватися до судового розгляду, що, на його переконання, не свідчить про небажання брати участь у справі чи зловживання процесуальними правами.
Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що він мав можливість обрати безпечнішу швидкість руху та уникнути наїзду на вибоїну. На його думку, сам по собі факт наїзду на вибоїну не є доказом порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а суд не встановив конкретних дій чи бездіяльності водія, які перебували б у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка останнього в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №642619 від 16.04.2026; схемі дорожньо-транспортної пригоди, на якій відображено місце наїзду транспортного засобу на вибоїну, розташування автомобіля на проїзній частині після дорожньо-транспортної пригоди, механічні пошкодження транспортного засобу; письмових поясненнях ОСОБА_1 , згідно з якими він 16 квітня 2026 року увечері, керуючи транспортним засобом, рухався по автошляху сполученням Броди – Шептицький й між населеними пунктами Берлин – Збруї не врахував дорожню обстановку та пожвавлений рух на зустрічній полосі, в`їхав у вибоїну, в результаті чого пошкодив автомобіль (переднє й заднє колесо не підлягають ремонту); письмових поясненнях ОСОБА_2 , відповідно до яких він 16 квітня 2026 року увечері, перебував у салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , в якості пасажира; між населеними пунктами Берлин – Збруї автомобіль в`їхав у вибоїну та пошкодив два колеса.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №642619 від 16.04.2026 у вину ОСОБА_1 поставлено те, що він 16 квітня 2026 року приблизно о 19.00 год. на автомобільній дорозі сполученням Броди – Шептицький між населеними пунктами Берлин – Збруї, керуючи транспортним засобом марки Audi A3 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), в порушення п. 12.1 ПДР України, не простежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, в результаті чого, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, що призвело до наїзду на вибоїну в дорозі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №642619 від 16.04.2026 обставини стверджуються також долученою до протоколу схемою місця ДТП від 16.04.2026.
На переконання апеляційного суду схема місця ДТП складена у відповідності до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, на такій зображено усі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Сукупність досліджених доказів, характер отриманих транспортним засобом пошкоджень, на думку апеляційного суду свідчать про те, що саме водій автомобіля Audi A3 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) – ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, яке привело до пошкодження транспортного засобу.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставини вчиненого адміністративного правопорушення, належним чином не проаналізував наявні у справі докази, то такі на думку суду є безпідставними, так як згідно постанови суду першої інстанції вбачається, що суддя першої інстанції врахував та вказав у постанові усі зазначені в матеріалах справи докази, порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. 
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_3 , складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
З аналізу норми КУпАП вбачається, що порушення Правил дорожнього руху, яке мало наслідком пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими по справі обставинами, та зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про те, що дорожнє покриття було аварійним, на відповідній ділянці дороги були відсутні попереджувальні дорожні знаки, а наїзд на вибоїну був неминучим, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій зобов`язаний враховувати дорожню обстановку та стан проїзної частини таким чином, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати. Отже, обов`язок вибору безпечної швидкості руху покладається саме на водія незалежно від того, чи відповідає дорожнє покриття нормативним вимогам.
Сам по собі факт наявності вибоїни на проїзній частині не звільняє водія від обов`язку враховувати дорожню обстановку та обирати таку швидкість руху, яка забезпечувала б можливість постійного контролю за транспортним засобом. За змістом п. 1.10 Правил дорожнього руху України стан дорожнього покриття є складовою дорожньої обстановки, яка підлягає обов`язковому врахуванню водієм при виборі швидкості руху.
Із матеріалів справи вбачається, що сам ОСОБА_1 у письмових поясненнях зазначив, що не врахував дорожню обстановку та пожвавлений зустрічний рух, унаслідок чого допустив наїзд на вибоїну. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що водій завчасно оцінював дорожнє покриття як незадовільне та пошкоджене, а тому мав об`єктивну можливість обрати таку швидкість руху, яка дала б змогу уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди. Ці висновки узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема схемою дорожньо-транспортної пригоди та поясненнями пасажира автомобіля. 
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про відсутність причинного зв`язку між діями водія та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Причиною настання дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку є саме невиконання водієм вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України щодо вибору безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки. Якби ОСОБА_1 обрав швидкість руху, яка відповідала фактичному стану дорожнього покриття, він мав би можливість безпечно керувати транспортним засобом та уникнути пошкодження автомобіля. Таким чином, між порушенням Правил дорожнього руху та наслідками у вигляді механічних пошкоджень транспортного засобу існує прямий причинний зв`язок.
Посилання апелянта на відсутність дорожніх знаків також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України покладають на водія обов`язок враховувати фактичну дорожню обстановку незалежно від наявності чи відсутності попереджувальних дорожніх знаків.
Не можуть бути підставою для скасування постанови й доводи про неможливість об`їзду вибоїни через рух зустрічного транспортного засобу. Наведені обставини лише свідчать про необхідність вибору такої швидкості руху, яка забезпечувала б можливість безпечного реагування на дорожню обстановку без виїзду на смугу зустрічного руху.
Також апеляційний суд не вбачає підстав для врахування додаткових фото- та відеоматеріалів як таких, що спростовують висновки суду першої інстанції. Навіть якщо вони підтверджують незадовільний стан дорожнього покриття або відсутність попереджувальних дорожніх знаків, такі обставини самі по собі не спростовують факту порушення водієм вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України та не виключають його адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки досліджених судом першої інстанції доказів та незгоди із наданою їм оцінкою, однак не містять об`єктивних даних, які б спростовували встановлені судом обставини чи свідчили про неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
У рішенні "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати наголосив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, наведеними доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи.
Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність ОСОБА_1 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом апеляційної інстанції при винесенні постанови.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.
Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності таких висновків судді та не спростовують встановлені судом обставини ДТП, а тому підстави для скасування постанови судді першої інстанції відсутні.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,- 
постановив:
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 25 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя    Л.Я. Гончарук