ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
16 липня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/2129/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в особі представника Мартинова Г.К., звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій просить: 1) Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 072250011562 від 17.03.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 09.03.2026 пенсію за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1987.
06 квітня 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. 
Вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 . 
10 червня 2026 року до суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому зазначає про неможливість надання витребуваних доказів, у зв`язку з тим, що після опрацювання електронної пенсійної справи позивача, прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, ГУ ПФ України в Рівненській області передало електронну пенсійну справу ГУ ПФ України в Закарпатській області, тобто за місцем проживанням позивача. 
Ухвалою суду від 11 червня 2026 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином завірені копії відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 07 липня 2026 року повторно витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином завірені копії відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
13 липня 2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшли витребувані докази.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абзацу 2 п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням ГУ ПФ України в Рівненській області відмовлено у призначенні пенсії. Вказаним рішенням відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи та отримання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці документа дата заповнення документа дописана чорнилами іншого кольору. Крім того, відповідач зазначив, що підставою відмови у призначенні пенсії за віком є відсутність експертного висновку причинного зв`язку поранення зі смертю та посвідчення удови видано без посилання на пункт закону. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки позивачем виконано всі умови для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме позивачу виповнилося 50 років, страховий стаж більше 20 років, наявність підтвердженого у встановленому законом порядку статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що за результатами розгляду заяви позивачу не зараховано періоди роботи та отримання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 року, оскільки на титульній сторінці документа дата заповнення документа дописана чорнилами іншого кольору. Крім того, позивачем не були надані посвідчення члена сім`ї загиблого, документи які підтверджують родинні стосунки та свідоцтво про смерть. Враховуючи вищевикладене, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 114 Закону № 1058, оскільки відсутній експертний висновок причинного зв`язку поранення зі смертю та посвідчення вдови НОМЕР_2 від 12.03.2008 року видано без посилання на пункт закону. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що позивач 09 березня 2026 року звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17 березня 2026 року № 072250011562 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. 
Як вбачається із вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано періоди роботи та отримання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 року, оскільки на титульній сторінці документа дата заповнення документа дописана чорнилами іншого кольору. Також, зазначено, що не надані документи, які передбачені п. п. 6 пункту 2.1 Розділу № 22-1, а саме посвідчення члена сім`ї загиблого, документи, які підтверджують родинні стосунки та свідоцтво про смерть. Додатково у рішенні зазначено, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону № 1058, оскільки відсутній експертний висновок причинного зв`язку порання зі смертю та посвідчення удови НОМЕР_2 від 12.03.2008 року видано без посилання на пункт Закону. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі також - Закон №1058-IV).
Так, статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч.1ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій" з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до цього пункту, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення.
Як вже встановлено судом, позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФ України в Рівненській області від 17.03.2026 року № 072250011562 їй відмовлено у призначенні пенсії.
З оскарженого рішення вбачається, що вік заявника становить 56 років 00 місяців 09 днів, страховий стаж – 12 років 04 місяці 09 дні. 
Також, з оскарженого рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 20.07.1987 року, оскільки на титульній сторінці документа дата заповнення документа дописана чорнилами іншого кольору.
У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Крім цього, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2.4. вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в тому числі внесення до неї записів є підприємство роботодавець.
В той же час, на переконання суду, сама по собі обставина внесення записів різними чорнилами не може свідчити про їх недійсність або про невідповідність оформлення трудової книжки встановленим вимогам, якщо інші істотні вимоги до ведення трудових книжок не порушено. Зміна кольору чорнил без втрати змісту, достовірності й логічної послідовності записів не має правового значення для оцінки доказової сили записів у трудовій книжці.
Відповідно до відомостей у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , вбачається, що позивач:
- з 20.07.1987 року по 25.10.2000 року працювала в Узловському комбінаті хлібопродуктів, який в подальшому перейменований на Батьовський комбінат хлібопродуктів; 
- 19.09.2002 року Берегівським районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги на випадок безробіття; 24.02.2003 року скорочено виплату допомоги на випадок безробіття; 23.03.2003 року позивачу відновлено виплату допомоги; 30.04.2003 року скорочено виплату допомоги та 30.04.2004 року закінчено виплату допомоги; 
- з 27.05.2008 року по 20.08.2013 року позивач працювала у ВП «Станція Батьово» Львівської залізниці. 
Відтак, на переконання суду, вищевказані записи у трудовій книжці позивача підтверджують наявність у позивача страхового стажу в спірні періоди.
При цьому, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Також суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На переконання суду, виявлені відповідачем недоліки оформлення записів не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки не спростовують факту зайнятості позивача протягом такого періоду.
З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку про протиправність незарахування до стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , та відповідно такі підлягають зарахуванню.
Щодо посилань в оскарженому рішенні на не подання позивачем документів, передбачених п.п. 6 п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, суд зазначає наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Берегівської РДА Закарпатської області позивачу було видано посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_2 від 12.03.2008 року.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації від 26.09.2025 року № 01-04/461, зазначене посвідчення видано відповідно до пункту 2 абзацу першого статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на момент його видачі, на підставі поданих документів, зокрема копії свідоцтва про смерть чоловіка, копії посвідчення учасника бойових дій та довідки МСЕК про встановлення інвалідності (учасник бойових дій, визнаний за життя особою з інвалідністю від загального захворювання). 
Так, Відповідно до п. 2 абз. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент видачі вищевказаного посвідчення) чинність цього закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.
Відповідно до абзаців 29-32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком:
дружинам (чоловікам), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батькам, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 101 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також абзацу шостого частини першої статті 101 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних:
посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України. Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій" з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 101 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення. У разі відсутності в посвідченні члена сім`ї загиблого абзацу, пункту і статті Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого надано статус, такі відомості підтверджуються органом, що видав посвідчення, або додаються документи, на підставі яких їм надано цей статус, визначені Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року N 740. Членами сімей осіб з числа резервістів і військовозобов`язаних додатково додаються документи, які підтверджують належність померлого (загиблого) до таких осіб;
документи, які підтверджують родинні стосунки;
свідоцтво про смерть (при призначенні пенсії згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).
Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість реалізації права на дострокову пенсію за віком особами, яким статус було надано до зміни законодавчого регулювання, без обов`язку заміни раніше виданого посвідчення.
При цьому, як вбачається зі змісту довідки Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації від 26.09.2025 року № 01-04/461, органом, який видав посвідчення, підтверджено правову підставу його видачі та документи, на підставі яких позивачу було надано відповідний статус.
Таким чином, оскільки посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_2 було видане до зміни законодавчого регулювання та не містить посилання на конкретний пункт і статтю Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачем було подано належний документ, передбачений абзацом тридцятим підпункту 6 пункту 2.1 Порядку № 22-1, а саме довідку органу соціального захисту населення, який видав посвідчення.
Щодо документів, які підтверджують родинні стосунки, суд зазначає, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було подано свідоцтво про шлюб, яке підтверджує факт перебування у шлюбі з померлим чоловіком та відповідно підтверджує її статус дружини померлого ветерана війни. Крім того, факт родинних стосунків уже був перевірений органом соціального захисту населення при вирішенні питання про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки копія свідоцтва про шлюб входила до переліку документів, на підставі яких таке посвідчення було видано.
За таких обставин висновок відповідача про неподання позивачем документів, які підтверджують родинні стосунки, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами справи.
Щодо посилання відповідача на відсутність експертного висновку причинного зв`язку смерті, суд зазначає, що така вимога передбачена Порядком № 22-1 для іншої категорії осіб, а саме для дружин (чоловіків) військовослужбовців, які померли після звільнення зі служби внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Натомість позивач звернулася за призначенням дострокової пенсії як особа, якій до внесення змін до законодавства було надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та довідкою органу соціального захисту населення.
Щодо ненадання позивачем свідоцтва про смерть чоловіка суд зазначає, що відповідно до абзацу тридцять другого підпункту 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 такий документ дійсно належить до документів, що підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Разом з тим суд враховує, що факт смерті чоловіка позивача підтверджувався документами, на підставі яких у 2008 році органом соціального захисту населення було видано посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. Крім того, довідка органу соціального захисту населення, подана позивачем до органу Пенсійного фонду, містила інформацію про подання свідоцтва про смерть як документа, на підставі якого було видано відповідне посвідчення.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що з урахуванням усіх встановлених у справі обставин, а також документів, поданих позивачем на підтвердження родинних відносин та набуття відповідного статусу, ненадання окремо свідоцтва про смерть чоловіка не могло бути єдиною та достатньою підставою для відмови у призначенні дострокової пенсії за віком.
При цьому орган Пенсійного фонду України, встановивши відсутність зазначеного документа, не здійснив оцінку всіх поданих позивачем доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить висновку, що приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідач діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону № 1058 з 09.03.2026 року, суд зазначає, що оскільки за встановлених судом обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ГУ ПФ в Рівненській області необхідно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 09.03.2023 року, оскільки за наслідками розгляду цієї справи встановлено, що пенсійний орган при відмові у призначенні пенсії протиправно не зарахував позивачу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а тому пенсійному органу необхідно вчинити дії щодо проведення нового розрахунку страхового стажу та вирішити питання про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні. 
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненська область, м. Рівне, вул. О. Борисенка, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 072250011562 від 17.03.2026.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 р. 
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 березня 2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та вирішити питання призначення їй пенсії, з урахуванням висновків суду. 
5. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька