Справа № 947/12891/26
Провадження № 2/947/3530/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2026 року
Київський районний суд м .Одеси у складі:
головуючого судді Луняченка В.О.,
при секретарі Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26597691) за участі третьої особи Житлово -будівельний кооператив «Будівельник-3» (код ЄДРПОУ 23206454) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - 
В С Т А Н О В И В:
До Київського районного суду м. Одеси , шляхом сформування ва системі Електронний суд 25.03.2026, надійшла позовна заява , подана в інтересах ОСОБА_1 її представником ОСОБА_2 про визнання , у порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане майно є частиною спадщини яку ОСОБА_3 ( мати позивачки) фактично прийняла але не встигла нотаріально оформити та у зв`язку із відсутністю оригіналів необхідних документів які підтверджують право власності.
Ухвалою суду від 17.04.2026 було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження а також витребувані спадкова справа.
Ухвалою суду від 01.06.2026 підготовче засідання закрито та справа призначена до розгляду по суті.
Від відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв по суті справи та клопотань не надходило.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - Позивач є рідною донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, відповідно до якого мати Позивачки змінила прізвище зі ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14 липня 1972 додається.
Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 16.11.1952 року, ОСОБА_9 (мати Позивача) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_11 , копія Свідоцтва про народження додається.
ОСОБА_3 та ОСОБА_11 проживали та були зареєстровані з 13.06.1979 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою в паспорті на сторінці 11.
13 січня 1988 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (р.№1-272 та р.№2-272), згідно з яким спадкоємцями майна ОСОБА_10 (дідусь Позивача), який помер у ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дружина — ОСОБА_11 (бабуся Позивача) та донька — ОСОБА_3 (мати ОСОБА_12 ), проживаючі в АДРЕСА_2 (наразі провулок перейменовано на просп. Адміральський).
Згідно вищезазначеного свідоцтва, спадкове майно складалося з половини пайового внеску в житлово-будівельному кооперативі «Будівельник-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім рублів 94 копійки, належних померлому на підставі Довідки вищевказаного житлово-будівельного кооперативу від 22 грудня 1987 року за №14. Оцінка спадкового майна - одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім рублів 94 копійки.
13 січня 1988 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_11 , проживаючій в АДРЕСА_2 (наразі провулок перейменовано на просп. Адміральський), за реєстровим №1-270, на 1/2 частку в спільній сумісній власності, придбаного подружжям під час шлюбу, після смерті ОСОБА_10 , що складається з пайового внеску в житлово- будівельному кооперативі «Будівельник-3», щодо знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю три тисячі сімсот п`ятнадцять рублів 88 копійок, що належить померлому відповідно до Довідки вищезазначеного житлово-будівльного кооперативу від 22 грудня 1987 року №14.
Таким чином, ОСОБА_3 (мати Позивача) була власницею 1/4 частки пайового внеску в житлово-будівельному кооперативі «Будівельник-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_11 (бабуся Позивача) власницею 3/4 частки пайового внеску в житлово-будівельному кооперативі «Будівельник-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
З урахуванням вищезазначеного, об`єктом спадкування є вся квартира під АДРЕСА_1 .
Відповідно довідки ЖБК «Будівельник-3» вих. №83 від 11.11.2003 року, виданої ОСОБА_11 , про те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає 2 особи: ОСОБА_11 та донька - ОСОБА_3 (мати Позивача). Також відповідно до Довідки /виписки з домової книги про склад сім`ї №69 від 13.11.2008 р. зареєстрованими значаться 2 особи.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_11 (мати ОСОБА_3 та бабуся Позивача), ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 25.01.2019 року.
Довідка ЖБК «Будівельник-3» вих.№11 від 08.07.2019 року є підтвердженням, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 13 червня 1979 року по дату смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до Довідки (виписки з будинкової книги) вих. №13 від 08.07.2019 року, видана ОСОБА_3 , на підтвердження того, що вона постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_2 . Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_11 . Також згідно довідки, на цій площі проживають та зареєстровані 2 особи: ОСОБА_3 (донька, ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ОСОБА_1 (онука, ІНФОРМАЦІЯ_9 ), ОСОБА_11 (основний квартиронаймач, ІНФОРМАЦІЯ_7 ) померла, копія.
Оскільки її дочка фактично проживала та була зареєстрована із померлою матір`ю ОСОБА_11 , вона прийняла спадщину, однак не оформила та спадкову справу не відкривала.
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_3 (мати Позивача), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 25 лютого 2025 року.
01.07.2025 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. для відкриття спадкової справи після смерті матері ОСОБА_3 та видачу Свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину після її матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не оформила своїх спадкових прав.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81707571 від 01.07.2025 року було зареєстровано спадкову справу №22/2025 (у Спадковому реєстрі №74277431) після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 . 
20.07.2025 року видано Технічний паспорт на квартиру за адресою під АДРЕСА_1 та Витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, копія техпаспорту та Витягу додаються.
17.12.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було постановлено відмовити гр. ОСОБА_1 (Позивачу) у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у Позивача як спадкоємця необхідних документів на зазначену квартиру.
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). 
На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. 
Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Правовідносини пов`язані із спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України ( скорочене ЦК України). 
Згідно з пунктом 1 частини другоїстатті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першоюстатті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно дозакону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Статтями1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування зазаконом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої- п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, другоїстатті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу).
Згідно зі статтями1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність», який діяв до набуття чинності ЦК України, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій паиовии внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Оскільки за обставин цієї справи ОСОБА_10 (дідусь Позивача), повністю сплатив пайовий внесок за дану квартиру відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№1-272 від 13 січня 1988 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№2-272 від 13 січня 1988 року, Довідки ЖБК «Будівельник-3» від 22 грудня 1987 року за №14, а законодавство до 2013 року не передбачало обов`язкової державної реєстрації права власності, ОСОБА_10 (дідусь Позивача) є таким, що набув право власності на дану квартиру під АДРЕСА_1 .
Відповідно достатті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування зазаконом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження. квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Згідно з п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» - за ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.
Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражною чи іншого кооперативу або товариства.
Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України « про власність» набувають право власності на квартиру. 
За змістом ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до п. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди (пункт 8 Постанова Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».
Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6- 138цс13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. 
За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2025 року по справі №201/1512/22. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до статті 15 Закону України «Про Власність» (який діяв до набуття чинності ЦК України в редакції 2003 року), член житлово- будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Суд вищої інстанції наголосив, що оскільки член ЖБК повністю сплатив пайовий внесок, а законодавство до2013 року не передбачено обов`язкової державної реєстрації права власності для виникнення самого права, така особа вважається такою, що набула право власності на квартиру. Таким чином, відсутність реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не спростовує факт належності майна спадкодавцеві та не є перешкодою для визнання права власності на таку квартиру в порядку спадкування.» 
За змістом ч. 2, 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до п. 1 та п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.
Аналізуючи викладені норми, виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.
У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року зазначено, що у разі смерті члена житлово- будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) зазначено, що: «... під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо».
У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що «...фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».
За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.
Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року, член житлово- будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Аналізуючи викладене вище, виходить, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.
Таким чином, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру, яка ввійшла до складу спадщини померлої ОСОБА_3 , не позбавляє позивача права на спадкування.
Постановою від 17.12.2025 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова І.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва на спадщину на квартиру з підстав відсутності правовстановлюючих документів.
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину зумовлена виключно відсутністю документального підтвердження зареєстрованого права власності, а не відсутністю самого права. Позивач вважає, що такі обставини не можуть позбавляти позивачів належних їм майнових прав.
Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про доведеність належними та допустимими доказами позовних вимог , доведеність що саме вказаний спосіб є ефективним способом захисту права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст. ст. 9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26597691) за участі третьої особи Житлово -будівельний кооператив «Будівельник-3» (код ЄДРПОУ 23206454) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Повне судове рішення складено 14.08.2026, та у зв`язку із тривалою відсутністю технічної можливості ( відсутність електропостачання ) внесено до Єдиного реєстру судових рішень 21.08.2026.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя          В. О. Луняченко