Справа № 128/2513/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Нога Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
в с т а н о в и в:

12 червня 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати укладений шлюб між нею та  ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти на її користь щомісячно на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, посилаючись на наступне.
19 травня 2025 року позивач із ОСОБА_2  уклала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 5. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з кінця 2025 року між нею та ОСОБА_2  виникли непорозуміння, часті конфлікти, причиною яких стали різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, неможливість досягти компромісу у вирішенні питань сімейного життя. Крім того, між ними втрачено взаємні почуття, припинено фізичний та духовний зв`язок. З відповідачем вона не спілкується, він не цікавиться життям доньки, не спілкується з нею і не бере участі ні у її вихованні, ні в її утриманні. Фактичні шлюбні відносини припинені з кінця 2025 року, з того часу ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено.
Дитина проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач інших дітей, окрім спільної з позивачем, а також взагалі інших утриманців не має, інших стягнень з відповідача не здійснюється, відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, а тому він має можливість сплачувати аліменти.Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому вона вимушена звернутися із даним позовом до суду.
На підставі викладеного просила стягнути із відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Позивачка клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавала. 
Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано.
Ухвалою суду від 25 червня 2026 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Позивач та її представник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. На адресу суду представником позивача направлено заяву, в якій зазначено, що розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Інших заяв та клопотань не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито заходів для його повідомлення про розгляд справи за місцем проживання з дотриманням вимог статей 128, 130 ЦПК України. 
Направлені судом повістки двічі повернулись до суду не врученими з відміткою - «одержувач відсутній за вказаною адресою», що в розумінні частини 8 статті 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача про розгляд справи. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи.
Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу.
Судом встановлено, що 19 травня 2025 року Виконавчим комітетом Лука-Мелешківскої сільської ради Вінницького району Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 5. Прізвище після державної реєстрації шлюбу у дружини залишилось “ ОСОБА_4 ”. Відповідно до свідоцтва про народження серія  НОМЕР_2 виданого 19 травня 2025 року Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 16.
Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до статті 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 цієї ж конвенції кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до статті 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Отже, за встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, відмовляються від поновлення та продовження подальших шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Принцип добровільності шлюбу, закріплений у ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України полягає не лише у праві особи на вільне укладення шлюбу, а й у свободі припинення шлюбних відносин, оскільки примушування до збереження шлюбу є таким самим неприпустимим, як і примушування до його укладення.
Позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу та надання строку для примирення. Відповідач участі в судовому засіданні не брав, своєї позиції щодо збереження шлюбу не висловив. 
За таких обставин, враховуючи, що примушування до збереження шлюбу є неприпустимим,суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, судом установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка як на підставу своїх позовних вимог вказала на наявне у неї право на отримання аліментів на утримання спільної із відповідачем малолітньої дитини, яка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні, вважає, що дані аліменти мають стягуватись у частці від доходу відповідача, а тому просить стягнути із відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання дитини, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивачки до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини.
Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини.
Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії  НОМЕР_1 , актовий запис № 5 сторони у справі 19.05.2025 зареєстрували шлюб.
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 19 травня 2025 року Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області. 
Малолітня ОСОБА_3 проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою 15.08.2025 та Актом обстеження умов проживання від 21.05.2026. 
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилаються сторони, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Верховний Суд зазначив у своїй постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, що аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Враховуючи матеріальне становище позивачки, наявність 2-ї групи інвалідності згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.05.2026 року, добрий стан здоров`я відповідача та те, що відповідач є працездатним, відомостей про протилежне відповідачем суду не надано, скрутне матеріальне становище дитини, задовільний стан здоров`я дитини, відповідно до ст. 182 СК України, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, так як такий визначений розмір аліментів на одну дитину є мінімально визначений законом, та на переконання суду, є законним та справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у вихованні та утриманні дитини та такий вид аліментів (у виді частки від доходу) визначений позивачкою, разом з якою проживає дитина.
Отже позов у цій частині підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Разом з позовною заявою позивачка подала до суду витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.05.2026 року у зв`язку з наявністю у неї інвалідності 2 групи.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Судом встановлено, що наданий позивачкою витяг з рішення експертної команди містить відомості про встановлення  ОСОБА_1 інвалідності 2 групи, а тому підтверджує наявність у неї право на пільгу щодо сплати судового збору.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. 
Керуючись ст.ст. 3, 21, 24, 104, 105, 110, 112 141, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 19 травня 2025 року у Виконавчому комітеті Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №5.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць з 12 червня 2026 року по 12 липня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Сторони по справі:
Позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, мешканець АДРЕСА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.П. Шевчук