П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/7809/26

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

29 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.03.2022 року про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду виправленої позовної заяви, складену згідно з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та надати заяву про поновлення строку звернення до суду.
16 липня 2026 року від позивача до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначалося, що позивач оскаржує протиправне рішення органу державної влади, а саме наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.03.2022 року про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації в частині призову ОСОБА_1 на військову службу.
У частині пропуску строку звернення до суду зазначено, що враховуючи перебування ОСОБА_1 на військовій службі, у військовій частині, без засобів зв`язку та можливості самостійно зв`язатись з адвокатом первинно договір про надання правничої допомоги був укладений дружиною позивача. Лише 25.05.2026 року позивач зміг власноруч підписати договір про правничу допомогу та надати пояснення щодо фактичних обставин та окрім іншого позивач не був ознайомлений із оскаржуваним наказом. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав неусунення недоліків позовної заяви у строк, визначений судом та відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу про повернення позовної заяви за відсутності правових підстав, оскільки невірно визначено початок перебігу строку звернення до суду, а наведені причини пропуску строку звернення до суду є поважними. 
Відповідно до ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з посиланням, в тому числі, на вимоги пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України виходив з того, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду не можуть бути визнані поважними. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
За приписами частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2 ст.169 КАС України).
Частиною 3 статті 169 КАС України визначено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Згідно із частиною 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Обставини даної адміністративної справи вказують, що залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що згідно із викладеними у позовній заяві вимогами ОСОБА_1 просить суд, зокрема, визнати протиправним і скасувати наказ від 16.03.2022 року про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації. Водночас, прохальна частина позовної заяви не містить вказівки щодо реквізитів оскаржуваного наказу, що не дає визначитись щодо конкретного предмета спору у межах заявленого позову.
Другим недоліком позову суд першої інстанції визначив пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність доказів на підтвердження обставин щодо неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом не надано. 
У зв`язку із вищевказаним суд першої інстанції запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви та визначив, що з метою належного виконання ухвали суду про залишення позову без руху позивачу слід надати виправлену позовну заяву, складену згідно з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та заяву про поновлення строку звернення до суду. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач надав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій наведено міркування та доводи позивача на виконання ухвали від 07 липня 2026 року, в тому числі й надано уточнений адміністративний позов. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даній справі наявні підстави для повернення позову, а доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують. 
Що ж стосується доводів апелянта про те, що висновок суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку звернення до суду є помилковим, колегія суддів зазначає наступне. 
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Одночасно законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Такий підхід щодо застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України у спорах, пов`язаних із проходженням публічної служби, Велика Палата Верховного Суду зокрема висловила у постановах від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 та від 16 квітня 2026 року у справі № 990/592/25.
Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею 123 КАС України, згідно із частиною першою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо ж заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин пропуску строку, та поданих нею доказів. 
Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Тобто поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
У разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності був високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин.
Як видно з матеріалів справи, предметом оскарження у цій справі позивач визначив рішення відповідача про призов його на військову службу за мобілізацією від 16.03.2022 року.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що спір у цій справі стосується прийняття на публічну службу і строк звернення до суду із цим позовом складає один місяць, останнім днем якого у цьому випадку було 16 квітня 2022 року.
Натомість до суду з позовною заявою позивач звернувся лише 29 червня 2026 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок. 
В апеляційній скарзі, доводи щодо поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зокрема обґрунтовує тим, що з моменту призову на військову службу він є військовослужбовцем та у нього були відсутні засоби зв`язку, а об`єктивна можливість вирішення питання про укладення договору про правничу допомогу виникло лише 25 травня 2026 року. 
Колегія суддів не може погодитися з такими доводами і вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається апелянт на обґрунтування недотримання ним строку звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.
Так, позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду із позовом у зв`язку з проходженням військової служби та не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку (як-то, факт перебування позивача в зонах проведення бойових дій та безпосереднє залучення його до здійснення функцій із захисту держави під час дії воєнного стану в Україні у відповідний період; перебування позивача на лікуванні, тощо).
За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 09 березня 2026 року по справі № 460/9170/24.
Також, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що факт звернення позивача за правовою допомогою не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання відповідної інформації, тощо. Більше того, позивач не був позбавлений права звернення за юридичною допомогою раніше.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі №380/6445/24, від 10 червня 2026 року у справі №240/23206/24.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта стосовно того, що він не був ознайомлений із спірним наказом, оскільки згідно копії контрольного талону мобілізаційного розпорядження № 1 позивач отримав мобілізаційне розпорядження 16.03.2022 року о 11:00, що засвідчено його підписом (а.с. 40). 
Сам факт отримання мобілізаційного розпорядження засвідчує обізнаність позивача про проведення відносно нього процедури мобілізації внаслідок чого ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби. 
Більш того, згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2026 року № 1011/5855/7592/2 слідує, що позивач наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №88 від 11.04.2022 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта. 
Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №114 від 07.05.2022 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . 
Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 контракт на проходження військової служби не укладав (а.с. 38 зворот). 
Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що позивач цілком об`єктивно був обізнаний про існування спірного наказу про призов його на військову службу, але протягом тривалого періоду часу, вважаючи наказ про призов протиправним та будучи достовірно обізнаним про наявність мобілізаційного розпорядження, не звертався до суду, а таке звернення відбулося із суттєвим зволіканням лише 29 червня 2026 року, тобто через 4 роки 3 місяці 14 днів після призову на службу. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для повернення позову. 
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308, 310, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко