ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 758/5341/25

провадження № 61-14183св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальний заклад «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року у складі судді Якимець О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 08 лютого 2021 року він працював у Комунальному закладі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва на посаді вчителя інформатики та фізики.
13 березня 2025 року відповідач звільнив його з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Позивач звільнення вважав незаконним, оскільки жодних проступків, які стали підставою для його звільнення, він не вчиняв. Упродовж роботи він сумлінно виконував обов`язки вчителя, викладаючи інформатику та фізику, систематично підвищував професійний рівень, опановуючи сучасні освітні методики та технології, що підтверджується сертифікатами Інституту педагогіки Національної академії педагогічних наук України та Інституту післядипломної освіти Київського університету імені Бориса Грінченка. 15 березня 2023 року він успішно пройшов атестацію як учитель інформатики та фізики, атестаційна комісія підтвердила його відповідність займаній посаді та присвоїла кваліфікаційну категорію «Спеціаліст другої категорії».
Зазначав, що за час роботи він не допускав порушень трудової дисципліни, до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного впливу, жодних фактів булінгу чи аморальних проступків щодо учнів або колег він не вчиняв.
Незважаючи на його високий професійний рівень, позитивні результати атестації та відсутність порушень, 13 березня 2025 року його було незаконно звільнено, начебто за аморальний проступок, оскільки жодних проступків він не вчиняв, звільнення було ініційоване директором школи без законних на те підстави, ймовірно, з особистих мотивів, тому таке звільнення є незаконним.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги,  ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва  від 13 березня 2025 року № 44-к про звільнення та поновити його на посаді вчителя фізики та інформатики у Комунальному закладі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 
2025 року, у позові ОСОБА_1 до Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства України при звільненні позивача з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Позивачем, у свою чергу, не доведено суду відсутність вчинення ним саме аморального проступку, який у силу положень трудового законодавства є додатковою підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, на якого покладено виконання виховних функцій, зокрема, здійснення в межах своїх повноважень педагогічних заходів.
Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагога, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
Підставою для звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, може слугувати не будь-який аморальний проступок, а безпосередньо такий, що несумісний із продовженням такої роботи.
Законодавцем не визначено критеріїв межі між сумісними і несумісними з продовженням роботи проступками, а відтак саме на суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, покладено обов`язок самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.
Враховуючи наведене, встановивши, що позивач виконуючи свої посадові обов`язки на уроці інформатики порушив норми педагогічної етики та моралі, що у свою чергу проявились у застосуванні психологічного та фізичного насильства щодо учня школи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем аморального проступку, який суперечить вимогам педагогічної етики, моралі, а також суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні цінності, які склалися в суспільстві, що вказує на наявність підстав для його звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2025 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, ухваливши нове рішення, яким визнати «Наказ про звільнення № 44-К від 13 березня 2025» Директора ОСОБА_2 незаконним, поновити ОСОБА_1 на посаді «вчителя інформатики» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Додатково нарахувати та стягнути індексацію та 3 % річних на суму вимушеного прогулу. У разі неможливості ухвалення нового рішення внаслідок необхідності з`ясування обставин, що мають значення для справи та переоцінці доказів, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за підсудністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про те, що його було звільнено за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України законно, оскільки докази у справі були оцінено неправильно, а суди допустили порушення норм процесуального права. Судові рішення ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема, відеозапис, на якому, нібито знято його аморальний вчинок, не ідентифіковано, не зрозуміло дату такої відеозйомки, суди необґрунтовано відмовили йому у проведенні судової комп`ютерно-технічної експертизи. Судові рішення є необґрунтованими, оскільки суди не відповіли та не врахували його численні доводи та заперечення, не було витребувано та досліджено докази.
Суди не звернули увагу на те, що він продовжував виконувати свої трудові обов`язки вчителя протягом трьох місяців після інциденту, який у подальшому роботодавець визнав, як аморальний вчинок, що вказує на те, що це не вплинуло на його авторитет серед учнів чи колег. Вважає, що наведене свідчить про штучність звинувачень щодо нього.
Зазначає, що судам не було надано ні належних доказів самого факту вчинення ним аморального проступку, ні доказів, які б беззаперечно вказували на аморальність його поведінки.
Посилається на неврахування судами попередніх інстанцій судової практики Верховного Суду в подібних справах.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу та відповідь на відзив

У січні 2026 року Комунальний заклад «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи не спростовують правильність ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а доводи позивача є безпідставними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подану   ОСОБА_3  відповідь на відзив, оскільки по суті є штучним поданням доповнень до касаційної скарги поза межами визначеного процесуального строку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

24 квітня 2026 року, після неодноразових нагадувань, справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» за строковим трудовим договором до 26 серпня 2021 року.
З 27 серпня 2021 року він був переведений на умови безстрокового трудового договору на підставі наказу від 26 квітня 2021 року № 130-к.

ОСОБА_1 ознайомлений з посадовою інструкцією 08 лютого 2021 року.

З огляду на копію атестаційного листа від 15 березня 2023 року, атестаційна комісія підтвердила відповідність ОСОБА_1 займаній посаді та присвоїла кваліфікаційну категорію «Спеціаліст другої категорії». У вказаному атестаційному листі, зокрема, зазначено наступне: «Характеристика діяльності вчителя у міжатестаційний період. ОСОБА_1 зарекомендував себе, як ініціативний, високопрофесійний вчитель. Він проводить уроки на належному науково-методичному рівні. Добре володіє новітніми освітніми методиками й технологіями. активно їх використовує. Впроваджує різні форми та методи роботи для покращення організації освітнього процесу на уроках інформатики. Розробляє різнорівневі завдання для учнів, відповідно до вимог навчальної програми та критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів. Активно використовує в своїй роботі такі платформи, як Google Classroom, Zoom, Google Таблиці, Google Документи, Youtube, PhET Interactive Simulations, DRAW.ІО та інші. ОСОБА_4 сприяє творчому розвитку обдарованих дітей. Диференціює завдання за змістом. складністю, дає інструктаж щодо способів організації роботи, здійснює диференційований та індивідуальний підхід до учнів. Вчитель вміє лаконічно, доступно подати навчальний матеріал, вільно володіє державною мовою. Такий підхід до процесу навчання створює умови для розвитку пізнавальної активності, самовираження та самовдосконалення учнів. Систематично практикує фронтальні, групові, індивідуальні, самостійні форми роботи. ОСОБА_4 постійно працює над підвищенням свого фахового рівня, педагогічної майстерності. Має сертифікати і підвищує свою кваліфікацію на EdEra. Дотримується педагогічної етики. Завжди готовий надати необхідну допомогу учням. їх батькам, колегам. За час роботи в колективі ОСОБА_4 здобув повагу серед учнів, їх батьків, учителів школи.».

10 грудня 2024 року стався інцидент на уроці фізики в 7-А класі, де вчитель порушив норми педагогічної етики та проявив жорстокість до учнів даного класу. ОСОБА_1 кричав на дітей, ображав, штовхав їх, кидав особисті речі учнів, наніс удар рукою по спині учениці ОСОБА_27 та порвав її зошит. 

11 грудня 2024 року в мережі з`явилося відео з інцидентом на уроці. Цього ж дня було проведено нараду з педагогічними працівниками. Заступник директора з навчальної роботи провела індивідуальні бесіди з учителем інформатики ОСОБА_1 та класним керівником 7-А класу ОСОБА_5 

28 лютого 2025 року в соцмережах повторно з`явилося відео з інцидентом. Було зібрано термінову нараду педагогічних працівників при директорові для з`ясування причин, які б могли стати поштовхом для повторного розміщення відео. Під час проведення наради керівник закладу знову наголосила, що подібна поведінка суперечить не лише педагогічній етиці, а й чинному законодавству України, зокрема: статті 28 Конституції України (заборона жорстокого поводження); статті 52 Конституції України (захист дітей від насильства, експлуатації та жорстокого поводження); Закону України «Про освіту» (ст. 53 - гарантія безпечного освітнього середовища); порушує Посадову інструкцію вчителя І1-ІІІ ступеня комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІП ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва, а саме: пункту 2.2. («Здійснює навчання та виховання учнів з урахуванням психологічних та фізіологічних особливостей їх розвитку і специфіки навчального предмету») та пункту 2.19. («Дотримується педагогічної етики, поважає гідність дітей, учнів, захищає їх від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, запобігає шкідливим звичкам, пропагує здоровий спосіб життя. Вимагає від учнів дотримання статуту освітньої установи») та Правила внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІП ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва (пункт 3.3.:«Педагогічні працівники закладу зобов`язані: дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігти вживанню ними та іншими особами на території закладу освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам»).

28 лютого 2025 року до школи прибули працівники Сектору ювенальної превенції, які проводили опитування педагогів, матері учениці 7-А класу ОСОБА_6 та задокументували їх показання.

03 березня 2025 року надійшло звернення від громадської організації «Сірий Корпус» від 01 березня 2025 року № 26/25 «Щодо інциденту з вчителем фізики та інформатики у школі № 247», в якому зазначено що ОСОБА_1 погрожував дітям та зневажав їх права.

Для опрацювання звернення було винесено наказ від 03 березня 2025 року № 46 «Про створення комісії з розгляду випадку порушення етичних норм поведінки».

У період з 03 по 14 березня 2025 року створеною комісією, для з`ясування обставин, зазначених у зверненні було проведено наступні дії: взято письмові пояснення від класного керівника 7-А класу ОСОБА_5 ; взято письмові пояснення від заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_7 ; взято письмові пояснення з вчителя інформатики ОСОБА_1 (пояснювальна); проведено бесіду з матір`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; проведено бесіду з ученицею 7-А класу ОСОБА_10 та учнем ОСОБА_11 у присутності матері ОСОБА_6 ; проведено бесіду з матір`ю ОСОБА_12 ; проведено бесіду з учнем 7-А класу ОСОБА_13 у присутності матері ОСОБА_14 ; проведено бесіду з матір`ю ОСОБА_15 ; проведено бесіду з учнем 7-А класу ОСОБА_16 у присутності матері ОСОБА_17 ; проведено бесіду з ученицею 7-А класу ОСОБА_28 у присутності матері ОСОБА_18 .
При опрацюванні пояснювальних батьків та учнів були виявлені нові випадки психологічного тиску на дітей: учитель занижував оцінки учням, з метою тиску на них, тому що діти скаржаться класному керівнику, безпідставно звинувачував їх у псуванні шкільного майна.
Установлено такі факти:
1. Учитель інформатики ОСОБА_1 порушив трудову дисципліну, а саме: Посадову інструкцію вчителя ІІ-ІП ступеня комунального закладу «Спеціалізована школа I- III ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва (пункт 2.2.: «Здійснює навчання та виховання учнів з урахуванням психологічних та фізіологічних особливостей їх розвитку і специфіки навчального предмету» та пункт 2.19. «Дотримується педагогічної етики, поважає гідність дітей, учнів, захищає їх від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, запобігає шкідливим звичкам, пропагує здоровий спосіб життя. Вимагає від учнів дотримання статуту освітньої установи»), Правила внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу «Спеціалізована школа І-Ш ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району міста Києва (пункт 3.3.: «Педагогічні працівники закладу зобов`язані: дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігти вживанню ними та іншими особами на території закладу освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам»).
2. Учителем інформатики ОСОБА_1 недотримано норм чинного законодавства України, зокрема: статті 28 Конституції України (заборона жорстокого поводження); статті 52 Конституції України (захист дітей від насильства, експлуатації та жорстокого поводження); Закон України «Про освіту» (статті 53 - гарантія безпечного освітнього середовища).
3. ОСОБА_1 допустив неетичну поведінку, грубі та недоречні висловлювання й дії, що проявилося в застосуванні непедагогічних методів впливу на учнів. На підставі встановлених фактів та отриманих доказів, комісія прийняла рішення вважати дії вчителя ОСОБА_1 аморальним проступком, несумісним з продовженням педагогічної діяльності. Комісія рекомендує звільнити ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов» у зв`язку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.»

Відповідно до наказу Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва від 13 березня 2025 року № 44-К ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя інформатики, у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, усіх норм педагогічної етики та вчинення працівником аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, згідно з пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

ОСОБА_1 відмовився забирати трудову книжку, ознайомлюватися з актом «Про результати розслідування» від 13 березня 2025 року, з наказом «Про створення комісії з розгляду випадку порушення етичних норм поведінки» від 03 березня 2025 року № 46, з наказом «Про звільнення ОСОБА_19 » від 13 березня 2025 року № 44-К, написати пояснювальну щодо випадку, який зазначений в зверненні від 01 березня 2025 року «Сірий Корпус», що підтверджується наявними в матеріалах справи актами за підписами заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_20 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_21 , вчителя української мови та літератури ОСОБА_22 , соціального педагога ОСОБА_23 , вчителя початкових класів, голови ПК ОСОБА_24 .

З огляду на заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2025 року він відмовився підписати вказані акти, оскільки на його думку підстави для звільнення є неправдивими, а саме звільнення незаконним через підроблені факти та їх неналежне вивчення.

Допитана у судовому засіданні 24 липня 2025 року свідок ОСОБА_7 , яка працює заступником директора з навчальної роботи, пояснила, що 11 грудня 2024 року до неї підійшов керівник 7-А класу, яка повідомила, що 10 грудня 2024 року на уроці фізики ОСОБА_1 вчинив неприпустимі дії відносно учениці ОСОБА_25 . На відеозаписі, який їй показали, ОСОБА_1 виштовхував ученицю з класу та кричав на неї. Після побаченого відео, ОСОБА_7 повідомила про зазначене директора школи та заступника директора з виховної роботи. Вони разом піднялися до вчителя, але ОСОБА_1 сказав, що нічого не трапилося, діти порушували дисципліну, тому і відбувся такий інцидент. У другій половині дня 11 грудня 2024 року він написав доповідну, що діти порушували дисципліну. Однак, після Нового року відео розповсюдилося по соціальних мережах. У лютому до школи прибули працівники Сектору ювенальної превенції, які опитали педагогів, матір учениці 7-А класу ОСОБА_6 та задокументували їх показання.

У судовому засіданні 24 липня 2025 року судом також було досліджено відеодоказ, наданий відповідачем через систему «Електронний суд». На відеофайлі зафіксовано учнів 7-А класу (про що сторони не заперечували). Учениця сидить за партою, вчитель кілька разів повторює, щоб та вийшла, оскільки учениця не виходила, такий починає голосно кричати (00:10 сек. відео) та ударом руки б`є ученицю по спині (00:12 сек. відео).

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17, 
від 25 вересня 2019 року у справі № 461/14725/14, від 09 червня 2021 року у справі № 138/1966/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга  ОСОБА_26 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені з такої підстави, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме, керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Трудове законодавство не визначає поняття аморального проступку. Таке визначення є оціночною категорією. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Згідно із частиною першою статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати у дітей повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи.

Законодавець не визначив критеріїв межі між проступками, сумісними і несумісними з продовженням роботи. Отже, суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що несумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), від 31 жовтня 2022 року у справі № 219/9052/20 (провадження № 61-18516св21).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суди виходили з того, що при його звільненні роботодавцем не було порушено норми КЗпП України, оскільки 10 грудня 2024 року  ОСОБА_1 вчинив аморальний проступок щодо учениці 7-А класу ОСОБА_29, порушивши норми педагогічної етики, проявивши жорстокість, кричав, ображав та наніс удар рукою по спині учениці.

З висновками судів попередніх інстанцій щодо звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України погодитися не можна, оскільки вони  є передчасними.

Так, судами було встановлено, що 10 грудня 2024 року стався інцидент на уроці фізики в 7-А класі, де вчитель порушив норми педагогічної етики та проявив жорстокість до учнів даного класу. ОСОБА_1 кричав на дітей, наніс удар рукою по спині учениці ОСОБА_27. 

11 грудня 2024 року у мережі Інтернет з`явилося відео з інцидентом на уроці. Цього самого дня було проведено нараду з педагогічними працівниками. Заступник директора з навчальної роботи провела індивідуальні бесіди з учителем інформатики ОСОБА_1 та класним керівником 7-А класу ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 було «попереджено про неприпустимість подібної поведінки та у випадку повторних повідомлено, щодо такої поведінки, буде притягнуто його до відповідальність, відповідно до чинного законодавства України. Класний керівник ОСОБА_5 та заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_7 провели бесіду з дітьми», що підтверджується актом комісії Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва від 13 березня 2025 року (том 1, а. с. 44-45).

Після чого  ОСОБА_1 продовжив працювати у Комунальному закладі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва, що не заперечувалося сторонами.

Тобто, роботодавець з 11 грудня 2024 року знав про проступок  ОСОБА_1 , який у подальшому (13 березня 2025 року) було визнано аморальним та який став підставою для звільнення останнього, проте, на той час, не вчиняв жодних дій для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення аморального проступку, не накладав на нього дисциплінарних стягнень, обмежившись усним попередженням про неприпустимість подібної поведінки.

Звільнений ОСОБА_1 був відповідно до наказу Комунального закладу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 247 з поглибленим вивченням іноземних мов» Деснянського району м. Києва від 13 березня 2025 року № 44-К.

ОСОБА_1 , як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді вказував про те, що після виявлення його проступку 10 грудня 2024 року, він три місяці продовжував працювати вчителем, займаючи ту саму посаду, а звільнений був тільки після спливу цього часу, після того, як відеозапис інциденту повторно (28 лютого 2025 року) з`явився у соціальних мережах.

Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки цим доводам та не перевірили, як того, що роботодавець після виявлення проступку позивача, тобто достовірно про нього знаючи, обмежився усним попередженням та допустив для подальшої роботи, так і те, чи був проступок ОСОБА_1 таким, який є несумісний із продовженням роботи, зважаючи на обставини конкретно цієї справи та продовження виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків вчителя протягом тривалого часу після події.

Суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи не врахували того, що якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України, а підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи.
Суди не перевірили доводів  ОСОБА_1 про те, що, продовжуючи працювати вчителем після інциденту 10 грудня 2024 року до 13 березня 2025 року, він забезпечував нормальний учбовий процес, зауважень щодо його роботи за цей період, скарг від учнів чи батьків, не було, що, на його думку, свідчить про те, що він не втратив авторитет, не дискредитував себе як педагога, а мета навчально-виховного процесу досягалася. 

Крім того, суди не надали належної правової оцінки тому, що роботодавець, фактично, двічі відреагував на один і той самий проступок ОСОБА_1 , спочатку, 11 грудня 2024 року, його було «попереджено про неприпустимість подібної поведінки та у випадку повторних повідомлено, щодо такої поведінки буде притягнуто його до відповідальність, відповідно до чинного законодавства України. Класний керівник ОСОБА_5 та заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_7 провели бесіду з дітьми», а згодом, 13 березня 2025 року ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що у трудових правовідносинах, як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Принцип добросовісності в трудовому праві характеризує прагнення суб`єктів належно, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством. 
Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника або роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розуму.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, належно не встановили усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не надали правової оцінки діям відповідача, який після інциденту з позивачем, знаючи про це, обговоривши його, допустив працівника до роботи, не маючи до нього зауважень, а потім за це ж саме звільнив його. Суд має дати цьому правову оцінку.

Оскільки суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували обставин щодо подвійного реагування роботодавцем на один і той же проступок, а також не перевірили та не надали належної правової оцінки іншим доводам позову та апеляційної скарги  ОСОБА_1 , зокрема, щодоспливу тривалого строку з часу проступку до звільнення та продовження роботи у цей період часу, то Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку обставинам, які не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій. 

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк