Справа № 302/742/26 
Провадження № 2/302/491/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участю секретаря судового засідання Сити Л. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Рішко Сергій Іванович, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
у с т а н о в и в:
У червні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Рішко С. І., звернувся до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Позовна заява обґрунтована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області у сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про його народження серії НОМЕР_1 .
Указував, що шлюб між його батьками було зареєстровано 25.02.1946 виконкомом Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 07, унаслідок чого дружина змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
У шлюбі десь у 1960-х роках його батьки збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (після перенумерації № 44) Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області /далі – спадковий будинок/.
Зазначав, що у 1978 році за заявою ОСОБА_2 . Хустським міжміським бюро технічної інвентаризації була проведена технічна інвентаризація цього спадкового будинку, згідно з якою загальна площа будинку становила 55,1 кв. м, із них житлова площа – 24,7 кв. м.
Його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Майдан, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 від 06.02.2026.
На день смерті батька ОСОБА_2 , 1922 р. н., разом із ним у будинку проживали та були зареєстровані: його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та він як його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначав, що інформаційні довідки зі Спадкового реєстру від 29.05.2026 № 85441690 та № 85441755 свідчать про те, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповітів не складав, спадкові справи до його майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Покликався і на те, що 16.05.1981 Майданською селищною радою на підставі рішення виконкому цієї ж ради від 14.05.1981 за № 28, його матері ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 , зареєстроване 16.05.1981 у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 64, яким посвідчувалося її право власності на даний спадковий будинок, однак таке було останньою утрачене.
У 1989 році ОСОБА_3 здійснила реконструкцію спадкового будинку, внаслідок якої загальна площа будинку збільшилася до 172,1 кв. м, з них житлова до 82,4 кв. м., правоустановлюючі документи на реконструйований спадковий будинок його мати не отримувала.
Також зазначав, що його матір ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Майдан, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_4 від 06.02.2026.
Відповідно до довідки, виданої Майданським старостинським округом Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 05.03.2026 за № 97, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 була постійною мешканкою АДРЕСА_2 . Разом із нею на день її смерті в даному будинку проживав та був зареєстрований лише він як її син. 
Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру від 01.05.2026 № 85088446 та № 85088483 свідчать про те, що його мати ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповітів не залишала, спадкові справи до її майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Отже, після смерті його матері ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на вказаний вище спадковий будинок, яку він прийняв на підставі ст. 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 
1 травня 2026 року він звернувся до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про прийняття спадщини за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 52/2026 (номер у Спадковому реєстрі 75557342).
Як було встановлено нотаріусом він прийняв спадщину за померлою матір`ю ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_3 до приватного нотаріуса не надходило. 
29 травня 2026 року він через представника звернувся до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак листом від 29.05.2026 № 117/01-16 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5, відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок з причини відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку.
Ця постанова нотаріуса і, відповідно, відмова в учиненні нотаріальної дії щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно померлої матері і стала підставою для його звернення до суду з цим позовом.
При цьому у зв`язку з утратою свідоцтва про право власності на спадковий будинок від 16.05.1981 № 64 він позбавлений можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому вимушений звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді – визнання права. Як свідчить виписка з погосподарської книги № 99, видана 05.03.2026 старостою Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради, згідно з даних погосподарського обліку померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , 1927 р. н., дійсно була власником спадкового будинку, побудованого орієнтовно у 1989 році. Свідоцтво на право власності на спадковий будинок після його реконструкції сільською радою не видавалося. Цей будинок розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, яка знаходиться у межах населеного пункту села Майдан, а довідкою КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 07.04.2026 за № 130 підтверджується факт державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спадковий будинок з видачею їй свідоцтва про право власності від 16.05.1981 року № 64 та відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, виданого 16.03.2026 ФОП ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за №ТІ01:9451-1826-2460-5206, спадковий будинок був побудований у 1989 році і має загальну площу 172,1 кв. м.
Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визнати за ним у порядку спадкування за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.06.2026 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Своїм правом подати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області не скористалася.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.07.2026 закрито підготовче провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Рішко С. І. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Водночас представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Рішком С. І. подано до суду 22.06.2026 заяву, в якій він просив розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, додаткових заяв і клопотань не має (а.с.70,71).
Представниця відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Бонкало В. В. у судове засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена. Проте подала до суду 16.06.2026 і 03.07.2026 заяви, в яких зазначила, що Міжгірська селищна рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача, додаткових доказів і клопотань не має, а також просила у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України розглянути дану справу за її відсутності за наявними у справі матеріалами (а.с.67-69).
За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що батьками позивача ОСОБА_1 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчить повторно видане свідоцтво про народження позивача серії НОМЕР_5 від 06.02.2026 (а.с.16).
Згідно з архівною довідкою Державного архіву Закарпатської області від 14.11.2025 № 173/01-12, у документах архіву є дані про те, що 25 лютого 1946 року у селі Майдан Міжгірського (теперішнього Хустського) району Закарпатської області у книзі реєстрації актових записів про одруження за № 07 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.17). 
Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно Хустським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 06.02.2026 (а.с.18).
Як видно з витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 85441690, виданим 29.05.2026 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо наявності заповіту чи спадкового договору, складеного ОСОБА_2 , є відсутньою (а.с.19).
Згідно з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 85441755, виданим 29.05.2026 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 є відсутньою (а.с.20).
Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно Хустським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 06.02.2026 (а.с.21).
Згідно з довідкою, виданої Майданським старостинським округом Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 05.03.2026 № 97, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , 1927 р. н., була постійною мешканкою АДРЕСА_2 та разом із нею на день її смерті в даному будинку проживав та був зареєстрований лише її син ОСОБА_1 , 1968 р. н. /позивач/ (а.с.22).
Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 85088446, виданою 01.05.2026 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо наявності заповіту або спадкового договору, складеного ОСОБА_3 , є відсутньою (а.с.23,25).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 85088483, виданою 01.05.2026 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 є відсутньою (а.с.24,26).
Як слідує з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 85090516, виданого 01.05.2026 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., зареєстровано спадкову справу за спадкодавицею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 за номером у спадковому реєстрі 75557342 (а.с.27).
Як видно з довідки про коло спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М. за № 103/01-16 від 15.05.2026 про те, що із матеріалів спадкової справи № 52/2026 вбачається, що ОСОБА_1 /позивач/ є спадкоємцем, який прийняв спадщину за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , 1927 р. н. (а.с.28).
Листом приватного нотаріуса Дунаєва Ю. М. від 29.05.2026 за вих. № 117/01-16 відмовлено у видачі позивачу ОСОБА_1 як спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої матері ОСОБА_3 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок відсутності правоустановчих документів на цей будинок. Також нотаріусом установлено, що ОСОБА_1 /позивач/ прийняв спадщину за майном померлої матері ОСОБА_3 шляхом вступу у фактичне володіння та розпорядження спадковим майном за фактом постійного спільного проживання зі спадкодавцем (а.с.29).
З виписки з погосподарської книги, виданої Майданським старостинським округом Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 05.03.2026 № 99,видно, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , 1927 р. н., була постійною мешканкою будинку АДРЕСА_2 . Згідно з погосподарської книги за 1991-1995 роки ОСОБА_3 дійсно була головою дворогосподарства цього будинку АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,07 га. Даний будинок побудований до 1989 року. Свідоцтво про право власності на зазначений будинок сільською радою не видавалося (а.с.36). 
Як видно з довідки, виданої КП «Міжгірське БТІ» від 07.04.2026 за № 130, то станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності, виданим Майданською селищною радою від 16.05.1981 за № 64, згідно з рішенням виконкому Майданської селищної ради народних депутатів від 14.05.1981 за № 28, про що 16.05.1981 було зроблено відповідний запис у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 64 (а.с.37).
Відповідно до технічного паспорту від 25.09.2025 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , то цей будинок має загальну площу 172,1 кв. м (а.с.38-51). 
З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості видно, що вартість житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 , загальною площею 172,10 га, становить 379 625,89 гривень (а.с.52,53).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Отже, з огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись статтями 76-81, 89, 200, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Рішко Сергій Іванович, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , упорядку спадкування за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне судове рішення складено та підписано 15.07.2026.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, місце знаходження селище Міжгір`я, вул. Шевченка, буд. 97, Хустського району Закарпатської області, ідентифікаційний код в ЄРДПОУ 04350910.

Суддя В. Ю. Готра