Справа № 129/1147/25 
Провадження по справі № 2/129/231/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" лютого 2026 р. Гайсинський районний суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Дєдова С.М.,
заочно розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відсутність сторін та їх представників в місті Гайсині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
Установив:
31.03.2025 р. до суду заявлено цей позов, у якому представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 989818 від 13.10.2021 року в сумі 4492 гривень 78 копійок., та за кредитним договором № 75154764 від 20.08.2021 року в сумі 13625 гривень 20 копійок, а всього 18117 грн. 98 коп.
Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 20.08.2021 р. між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 75154764.
Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики:
- сума Позики становить 4000.00 грн.
- процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 % яка нараховується за кожен день користування Позикою.
Відповідно до Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті ЬйрзУ/тусгегїіІ.иа/иа/гїоситепІз-Іісепзе/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України “Про електронну комерцію“ Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п. 6.5. ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Крім того 13.10.2021 р. між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 988318.
Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики:
- сума Позики становить 1450.00 грн.
- базова процентна ставка (фіксована) - 2 % яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення Позики.
Відповідно до Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті ЬйрзУ/сНсксгегїіІ.сот.иа/гїоситепІз-Іісепзе.Ьіт (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.
Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України “Про електронну комерцію“ Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п. 6.5. ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Підписанням договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договорів шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.
Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
25.01.2022 р. було укладено договір №25/01/2022/1 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №988318.
10.01.2023 р. було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №988318.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №988318.
27.01.2022 р. було укладено договір №27/01/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75154764.
10.01.2023 р. було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75154764.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №75154764.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №988318 від 13.10.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4492,78 грн, з яких:
- Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1450,00 грн.;
- Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 3016,01 грн.;
- Інфляційні збитки - 23,20 грн.;
- Нараховані 3% річних - 3,57 грн.;
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №75154764 від 20.08.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 13625,20 грн, з яких:
- Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 4000,00 грн.;
- Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 12568,01 грн.;
- Інфляційні збитки - 64,00 грн.;
- Нараховані 3% річних - 9,20 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглянути у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів, заявив про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала письмове поясненн по суті позову,в якому вказувала, що з матеріалів справи вбачається, що кредитні договори 6989818 від 13.10.2021 та 1675154764 від 20.08.2021 були короткостроковими (орінтовно на 30 днів кожен) договорами мікропозики, що підпадають під регулювання Закону України «Про споживче кредитування» як споживчі кредити (уми позики не перевищували розміру мінімальної заробітної плати на момент укладення договору). Умовами договорів передбачалася плата за користування позикою (відсотки) у розмірі близько 2% від суми позики за кожен день користування коштами. Відповідач дійсно отримала кошти за цими договорами (тіло кредиту 1450 грн та 4000 грн відповідно) та зобов?язалася повернути їх у визначені строками договорів дати зі сплатою належних процентів. Однак своєчасно повернути позику відповідач не змогла, унаслідок чого позивач нарахував значні відсотки за період прострочення і звернувся з цим позовом.
Відповідач не погоджується з розміром заявлених позовних вимог і вважає їх безпідставно завищеними. Зокрема, позивач без правових підстав включив до суми боргу відсотки за користування кредитом, нараховані поза межами строку кредитування, тобто після настання дати, коли позика мала бути повернена.
Відповідач заперечує право позивача стягувати такі додаткові нарахування, оскільки після спливу строку кредиту кошти використовувалися не на умовах договору, а фактично утримувалися боржником прострочено (неправомірно).
Водночас відповідач визнає свою заборгованість у розмірі, що відповідає сумі отриманих коштів (тілу кредитів) та відсоткам за користування ними лише за період дії договорів (30 днів). За розрахунком відповідача, такий розмір боргу становить 8708 грн, і саме в цій частині позовні вимоги можуть бути задоволені.
Нарахування ж процентів за період після закінчення договорів, а також будь-яких штрафних санкцій, відповідач вважає неправомірними та просить суд відмовити у їх стягненні.
Отже, позиція відповідача зводиться до того, що позов підлягає частковому задоволенню - в межах реальної заборгованості за договорами, та відмові в решті вимог, які складаються з незаконно нарахованих процентів і надмірних судових витрат.
Відсотки за користування позикою нараховуються тільки в межах строку дії договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України (ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, проценти є платою за користування коштами упродовж строку, на який кредитор надав позичальнику грошові кошти. Після спливу встановленого договором строку позики позичальник вже не має договірного права користуватися грошима кредитора правомірно, а тому припиняється і обов?язок сплачувати проценти саме як плату за користування.
Практика Верховного Суду підтверджує зазначений підхід. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі N?444/9519/12 чітко вказала, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання» Іншими словами, після закінчення строку позики кредитор вже не може вимагати сплати саме договорних відсотків за користування позикою, оскільки з цього моменту позичальник більше не користується грошима на законній підставі (строк користування закінчився).
Натомість у разі прострочення вступають у дію норми про відповідальність за невиконання грошового зобов?язання - зокрема, ч.2 ст.625 ЦК України.
2. Неможливість одночасного нарахування процентів за договором і процентів за прострочення. Закон розмежовує два види процентів: (1) проценти як плата за користування коштами (регулятивні, згідно з ст. 1048 ЦКУ) та (2) проценти як міра відповідальності за порушення грошового зобов?язання (охоронні, згідно з ст.625 ЦКУ). Ці два види не можуть стягуватися одночасно за один і той самий проміжок часу, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. До такого висновку дійшла Велика Палата ВС, зазначивши, що норма ст.1048 ЦК України (проценти за користування) і норма ч.2 ст.625 ЦК України (проценти за прострочення) не можуть застосовуватися паралельно.
Відповідно, після того як настав строк повернення позики, відносини сторін переходять із регулятивної площини в площину відповідальності.
Стаття 625 ч.2 ЦК України передбачає, що в разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (або інший відсоток, якщо встановлений договором чи законом). Таким чином, після прострочки кредитор може розраховувати лише на проценти за прострочення (за ставкою, визначеною законом або договором відповідно до ст.625). У даній справі договір не визначає окремої ставки процентів за прострочення, тому застосуванню підлягає саме ставка 3% річних, встановлена законом.
Однак позивач фактично намагався стягнути з відповідача проценти за час прострочки за ставкою 2% на день, тобто продовжуючи нарахування як за користування кредитом. Такий підхід суперечить наведеним нормам та судовій практиці. Велика Палата ВС у справі N?912/1120/16 (постанова від 04.02.2020) підкреслила, що очікування кредитора щодо сплати боржником процентів за користування кредитом поза межами строку, на який надано кредит, є неправомірним. Зокрема, було зазначено: «Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов?язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними» Іншими словами, після закінчення строку кредитування позичальник вже не отримує від кредитора ніякого нового блага, за яке можна було б стягувати проценти за ст. 1048 КУ. Відповідно, нарахування "звичайних" процентів після спливу строку договору є неправомірним і безпідставним У цій справі відповідач прострочила повернення позики, отже право кредитодавця на проценти за користування коштами припинилося, і могли б виникати лише наслідки прострочки за ст.625 ЦКУ (3% річних та інфляційні збитки). Одночасне стягнення і договорних відсотків, і 3% річних за один і той самий період прострочки не допускається - кредитор повинен обрати одну з цих взаємовиключних моделей стягнення. В даному випадку позивач фактично обрав нарахування за договором (2% щоденно), що є неправильним з точки зору закону.
За законом, після прострочки він може вимагати лише 3% річних (приблизно 0,0082% на день), що є незрівнянно меншим за 2% на день. Але навіть право на такі проценти за прострочення, як буде показано нижче, було обмежене у зв?язку з дією спеціального законодавства на час карантину та воєнного стану.
3. Спеціальні норми Закону «Про споживче кредитування». Оскільки спірні правовідносини виникли з договорів споживчого кредиту, застосуванню підлягають положення Закону України «Про споживче кредитування». Цей закон встановлює додаткові гарантії захисту прав боржника-споживача у випадку прострочення виконання зобов`язань за кредитом. Зокрема, ст.21 Закону «Про споживче кредитування» передбачає, що за порушення виконання зобов?язань споживач сплачує кредитодавцю неустойку (штраф, пеню), але її розмір обмежений: пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ (за кожен день прострочки) і не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. Більше того, сукупна сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення зобов`язань, не може перевищувати 50% суми одержаного кредиту (для звичайних споживчих кредитів) Для випадку, якщо розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної зарплати (як у даній справі по кожному договору), встановлено ще суворіше обмеження: сукупна неустойка не може перевищувати подвійної суми отриманого кредиту. Сторони не можуть збільшувати ці показники за домовленістю, оскільки вони є імперативними вимогами закону.
Таким чином, навіть якби кредитним договором було передбачено нарахування якихось додаткових процентів чи пені за прострочення, їх сумарний розмір обмежується вказаними межами. У нашому випадку позивач нарахував проценти після строку, фактично прирівнявши їх до пені. Слід зауважити, що заявлена ним сума процентів перевищує 50% суми позики за кожним договором (наприклад, по договору N?75154764 позика 4000 грн, а нараховані проценти, за позицією позивача, складають набагато більше 2000 грн). Це прямо суперечить вимогам закону. Отже, навіть з огляду на Закон "Про споживче кредитування" вимоги позивача про стягнення всіх заявлених процентів підлягають суттєвому обмеженню. Відповідач же у своєму розрахунку (див. розділ IV) дотримується граничних обсягів, визначених цим законом, та не заперечує лише ту суму відсотків, яка не перевищує половини суми відповідної позики.
4. Звільнення споживача від відповідальності в період карантину та воєнного стану. Додатково звертаємо увагу на те, що прострочення повернення кредитів у даній справі припало на період дії в Україні карантинних обмежень, запроваджених у зв?язку з пандемією COVID-19, а згодом - і на період дії воєнного стану.
Законодавець запровадив мораторій на нарахування штрафних санкцій та процентів за прострочення в такі періоди. Так, згідно з п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем зобов?язань у період з 01 березня 2020 року по останній день місяця, в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності за таке прострочення. Тобто кредитодавець не має права вимагати сплату ні штрафів, ні пені, ні процентів за ст.625 ЦКУ за цей період.
Аналогічні пільги для боржників були продовжені та діють і під час воєнного стану (запровадженого з 24.02.2022). Відповідно, позивач не мав законних підстав нараховувати будь-які проценти за прострочення з березня 2020 року і дотепер, оскільки весь цей проміжок покрито вищевказаним мораторієм. На це прямо вказує і судова практика: за наявності законодавчо встановленого звільнення від відповідальності на період карантину/ВОС стягнення процентів за прострочення є незаконним . З огляду на наведене, у даній ситуації єдино можливим законним розміром заборгованості відповідача перед позивачем є сума основного боргу та процентів, нарахованих за період дії договорів (тобто за час фактичного правомірного користування кредитними коштами). Нарахування будь-яких додаткових процентів після закінчення строку кредитування прямо суперечить нормам ЦК України (статті 1048, 625, 1050), спеціальному закону про споживче кредитування та висновкам Великої Палати Верховного Суду. Тому вимоги позивача в частині стягнення таких нарахувань с безпідставними.
Перерахунок
Відповідачем здійснено перерахунок належної до сплати суми, виходячи з умов договорів та вимог законодавства. Нижче наведено склад заборгованості окремо за кожним договором та в загальному підсумку:
Договір N?989818 від 13.10.2021 - сума позики (тіло кредиту) 1450 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (2% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 870 грн. Разом: 2320 грн.
Договір N?75154764 від 20.08.2021 - сума позики (тіло кредиту) 4000 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (1,99% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 2388 грн. Разом: 6388 грн.
Загальна сума боргу: 2320 грн + 6388 грн = 8708 грн.
Таким чином, відповідач визнає до сплати 8708 грн - саме цю суму слід вважати обгрунтованою заборгованістю за двома кредитними договорами (тіло позики + відсотки, нараховані в межах строку кредитування). Будь-які вимоги понад зазначену суму, на думку відповідача, є неправомірними та мають бути відхилені судом з наведених вище причин.
В наступному відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявив, відзиву не надавав відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважав необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку спрощеного позовного провадження, про що 26.02.2026 р. постановив ухвалу.
З`ясувавши обставини, позицію представника позивача та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Доведено, що 20.08.2021 р. між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 75154764.
Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики:
- сума Позики становить 4000.00 грн.
- процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 % яка нараховується за кожен день користування Позикою.
Відповідно до Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України “Про електронну комерцію“ Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п. 6.5. ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Крім того 13.10.2021 р. між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 988318.
Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики:
- сума Позики становить 1450.00 грн.
- базова процентна ставка (фіксована) - 2 % яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення Позики.
Відповідно до Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті ЬйрзУ/сНсксгегїіІ.сот.иа/гїоситепІз-Іісепзе.Ьіт (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.
Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України “Про електронну комерцію“ Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до п. 6.5. ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Підписанням договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договорів шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.
Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 989818 від 13.10.2021 року в сумі 4492 гривень 78 копійок., та за кредитним договором № 75154764 від 20.08.2021 року в сумі 13625 гривень 20 копійок, а всього 18117 грн. 98 коп.
Відповідачка ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях по суті позову вказувала, що з матеріалів справи вбачається, що кредитні договори 6989818 від 13.10.2021 та 1675154764 від 20.08.2021 були короткостроковими (орінтовно на 30 днів кожен) договорами мікропозики, що підпадають під регулювання Закону України «Про споживче кредитування» як споживчі кредити (уми позики не перевищували розміру мінімальної заробітної плати на момент укладення договору). Умовами договорів передбачалася плата за користування позикою (відсотки) у розмірі близько 2% від суми позики за кожен день користування коштами. Відповідач дійсно отримала кошти за цими договорами (тіло кредиту 1450 грн та 4000 грн відповідно) та зобов?язалася повернути їх у визначені строками договорів дати зі сплатою належних процентів. Однак своєчасно повернути позику відповідач не змогла, унаслідок чого позивач нарахував значні відсотки за період прострочення і звернувся з цим позовом.
Відповідач не погоджується з розміром заявлених позовних вимог і вважає їх безпідставно завищеними. Зокрема, позивач без правових підстав включив до суми боргу відсотки за користування кредитом, нараховані поза межами строку кредитування, тобто після настання дати, коли позика мала бути повернена.
Відповідач заперечує право позивача стягувати такі додаткові нарахування, оскільки після спливу строку кредиту кошти використовувалися не на умовах договору, а фактично утримувалися боржником прострочено (неправомірно).
Водночас відповідач визнає свою заборгованість у розмірі, що відповідає сумі отриманих коштів (тілу кредитів) та відсоткам за користування ними лише за період дії договорів (30 днів). За розрахунком відповідача, такий розмір боргу становить 8708 грн, і саме в цій частині позовні вимоги можуть бути задоволені.
Нарахування ж процентів за період після закінчення договорів, а також будь-яких штрафних санкцій, відповідач вважає неправомірними та просить суд відмовити у їх стягненні.
Отже, позиція відповідача зводиться до того, що позов підлягає частковому задоволенню - в межах реальної заборгованості за договорами, та відмові в решті вимог, які складаються з незаконно нарахованих процентів і надмірних судових витрат.
Відповідачем здійснено перерахунок належної до сплати суми, виходячи з умов договорів та вимог законодавства. Нижче наведено склад заборгованості окремо за кожним договором та в загальному підсумку:
Договір N?989818 від 13.10.2021 - сума позики (тіло кредиту) 1450 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (2% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 870 грн. Разом: 2320 грн.
Договір N?75154764 від 20.08.2021 - сума позики (тіло кредиту) 4000 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (1,99% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 2388 грн. Разом: 6388 грн.
Загальна сума боргу: 2320 грн + 6388 грн = 8708 грн.
Таким чином, відповідач визнає до сплати 8708 грн - саме цю суму слід вважати обгрунтованою заборгованістю за двома кредитними договорами (тіло позики + відсотки, нараховані в межах строку кредитування). Будь-які вимоги понад зазначену суму, на думку відповідача, є неправомірними та мають бути відхилені судом з наведених вище причин.
Вказані обставини у справі встановлені судом на підставі наявних у матеріалах справи № 129/1147/25 доказів (а.с.а.с. 11-126).
Зазначені спірні правовідносини регламентуються такими нормами права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України«Про електроннийцифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України«Про електроннийцифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки ОСОБА_1 добровільно взятих на себе зобов`язань по сплаті позивачу кредитних коштів та відсотків за користування ними відповідно до кредитних договорів 6989818 від 13.10.2021 та 1675154764 від 20.08.2021, не виконує і станом на час звернення до суду з цим позовом її борг за кредитами складає, - договір №?989818 від 13.10.2021 - сума позики (тіло кредиту) 1450 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (2% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 870 грн., а разом: 2320 грн., а також за договором №?75154764 від 20.08.2021 - сума позики (тіло кредиту) 4000 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (1,99% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 2388 грн., разом: 6388 грн., а загальна сума боргу: 2320 грн + 6388 грн = 8708 грн.; вказані кредити були короткостроковими (орінтовно на 30 днів кожен) договорами мікропозики, що підпадають під регулювання Закону України «Про споживче кредитування» як споживчі кредити (суми позики не перевищували розміру мінімальної заробітної плати на момент укладення договору), та умовами договорів передбачалася плата за користування позикою (відсотки) у розмірі близько 2% від суми позики за кожен день користування коштами, однак відповідач своєчасно не повернула вказані кредитні кошти, чим що порушує законні права позивача, то для захисту цього права з відповідача  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»  необхідно стягнути рішенням суду її борг за кредитами, який складає, - договір №?989818 від 13.10.2021 - сума позики (тіло кредиту) 1450 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (2% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 870 грн., а разом: 2320 грн., а також за договором №?75154764 від 20.08.2021 - сума позики (тіло кредиту) 4000 грн; нараховані відсотки за користування кредитом (1,99% від суми позики за кожен день) за 30 днів - 2388 грн., разом: 6388 грн., а загальна сума боргу: 2320 грн + 6388 грн = 8708 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити, так як позивачем не доведено належними, допустимими, достовірніними, повними та достатніми доказами підставність та обґрунтованість цих позовних вимог.
Інші пояснення та доводи сторони позивача, надані нею суду та пояснення, додатки про обґрунтованість та законність позовних вимог позивача, судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження сторони позивача повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.
З ухваленням рішення про часткове задоволення вимог позову, яка у відсотковому вимірі складає близько 48 % від загальної суми всіх заявлених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору при поданні позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1163 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4320 гривень 00 копійок.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 200, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,
Ухвалив:
Позовні вимоги задовільнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 989818 від 13.10.2021 року в сумі 2320 гривень 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 75154764 від 20.08.2021 року в сумі 6388 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» сплачений судовий збір в сумі 1163 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4320 гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_2 .

Суддя: