Справа №:755/17748/15-ц
Провадження №: 2/755/3166/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
 
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_24.,
представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_25.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергія Павловича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Віталія Павловича, треті особи: ОСОБА_4 , Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, про визнання незаконними дій приватних нотаріусів, визнання недійсними заяви-згоди та договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

у с т а н о в и в :

17.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить: 
- визнати недійсною заяву-згоду від 14.11.2014 року видану від імені ОСОБА_1 , посвідчену ПН КМНО Чорноног В.П. 27.11.2014 року за реєстровим номером №1686;
- визнати незаконними дії ПН КМНО Чорнонога В.П. щодо посвідчення заяви-згоди від 27.11.2014 року за реєстровим номером №1686;
- визнати незаконними дії ПН КМНО Ковальчук С.П. щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2014 року за реєстровим номером 10749;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , посвідчений ПН КМНО Ковальчук С.П., зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 10749;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 18401920 від 26.12.2014 року) ПНКМНО Ковальчука С.П. на нерухоме майно - квартиру за АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 26.10.2005 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. За час подружнього життя та за спільні кошти подружжя придбало у власність квартиру АДРЕСА_1 . 26.12.2014 року між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діяв від імені відповідачки ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири. Позивач вказує, що зазначений договір був укладений без його згоди. Позивач зазначає, що у п. 10 указаного договору вказано про те, що договір укладається за згодою чоловіка продавця - ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено ПНКМНО Черногор В.П. 27.11.2014 року за реєстровим №1686. Позивач посилається на положення ст. 65 СК України та зазначає, що при укладення договору купівлі-продажу не було дотримано вимог наведеної норми законодавства, а твердження вказані в п. 10 спірного договору, про те, що позивач надавав згоду на продаж спірної квартири не відповідає дійсності. Крім того, в Єдиному державному реєстрі нотаріусів відсутній такий нотаріус, як Чорногор В.П. , а також відсутній номер свідоцтва НОМЕР_1 , що свідчить про те, що заява ОСОБА_1 , про надання згоди на продаж належної йому та відповідачці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності квартири, була підроблена. Квартира належить позивачу та відповідачці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.03.2007 року. 26.12.2014 року ОСОБА_3 без згоди та без відома позивача відчужила зазначену квартиру. Позивач вказує, що жодної згоди ОСОБА_3 на відчуження спільної сумісної квартири не надавав, а тому спірний договір був вчинений з прошенням ст. 65 СК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України. Позивач зазначає, що він ніколи не звертався до приватного нотаріуса Чорноног В.П. для вчинення нотаріальної дії із посвідчення заяви-згоди, заяву-згоду не підписував. Підпис та рукописний запис у відповідній графі посвідченої ПН КМНО Чорноног В.П. за реєстровим номером 1686 заяви виконаний не позивачем. Позивач вважає заяву-згоду недійсною, а дії приватного нотаріуса Чорнонога В.П. щодо посвідчення заяви-згоди від 27.11.2014 року незаконними, оскільки позивач ніколи не звертався до ПН Чорноног В.П. за вчиненням нотаріальної дії. Твердження приватного нотаріуса Чорноног В.П. про те, збереження будь-яких матеріалів при засвідченні справжності підпису громадянина на заяві не передбачено, є безпідставними, оскільки за нормами чинного законодавства, приватний нотаріус перед вчиненням нотаріальної дії зобов`язаний встановити особу, яка звертається за вчиненням нотаріальної дії, зокрема, за паспортним документом, особисто звірити його з оригіналом, засвідчити її та зберігати засвідчену копію паспорта особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії у справах нотаріуса. Встановлення нотаріусом особи учасника нотаріальної дії без надання паспортного документу чинним законодавством не передбачено та прямо заборонено. Заяву-згоду позивач вважає недійсною. Також позивач вважає незаконними дії ПН КМНО Ковальчука С.П. щодо посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири, оскільки у заяві-згоді від імені позивача, датованій 14.11.2014 року та посвідченій нотаріально 27.11.2014 року, не міститься згоди позивача на відчуження ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , а тільки отримання грошових коштів за договором позики і передачу цієї квартири в іпотеку.
Ухвалою суду від 18.09.2015 року відкрите провадження у справі і призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 18.09.2015 року задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 05.01.2016 року, з урахуванням ухвали суду від 26.01.2016 року про виправлення описки, витребувано від Міністерства юстиції України інформацію щодо видачі Черногор В.П. свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Ухвалою суду від 25.01.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 03.03.2016 року витребувано від приватного нотаріуса Ковальчука С.П. копію нотаріальної справи щодо посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири.
Ухвалою суду від 31.05.2016 року витребувано від приватного нотаріуса Чорноног В.П. належним чином завірені матеріали на підставі яких ОСОБА_1 надавалась згода на укладення спірного договору купівлі-продажу.
Ухвалою суду від 31.05.2016 року залучено ПН КМНО Чорноног В.П. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Згідно розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №536 від 13.10.2016 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 року, справу передано в провадження судді Астахової О.О.
Ухвалою судді Астахової О.О. від 17.10.2016 року справу прийнято до провадження та призначений судовий розгляд.
Протокольною ухвалою суду від 07.02.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 07.08.2017 року у справі призначено проведення судової почеркознавчої експертизи та зупинене провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Ухвалою суду від 03.04.2018 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 25.07.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ПН КМНО Чорноног В.П. та ПН КМНО Ковальчука С.П.
Ухвалою суду від 25.07.2019 року задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 18.10.2019 року у справі призначено проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи та зупинене провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Згідно розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №536 від 21.05.2020 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О.
Ухвалою суду від 09.12.2020 року відновлене провадження у справі і призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 22.01.2021 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 14.07.2021 року у справі призначено проведення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи та зупинене провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Ухвалою суду від 11.08.2022 року відновлене провадження у справі і призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 16.02.2023 року застосовано до Київського державного нотаріального архіву та ПН КМНО Ковальчука С.П. заходи процесуального примусу у вигляді вилучення доказів для дослідження.
Ухвалою суду від 29.12.2023 року відновлене провадження у справі і призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 01.02.2024 року застосовано до Київського державного нотаріального архіву та ПН КМНО Ковальчука С.П. заходи процесуального примусу у вигляді вилучення доказів для дослідження.
Ухвалою суду від 05.07.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 09.08.2024 року застосовано до ПН КМНО Ковальчука С.П. заходи процесуального примусу у вигляді вилучення доказів для дослідження, тимчасово вилучено у ПН КМНО Кари О.О., який заміщує ПН КМНО Ковальчука С.П., докази.
Ухвалою суду від 25.02.2025 року відновлене провадження у справі і призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 25.02.2025 року задоволене клопотання судових експертів про надання додаткових матеріалів та зупинене провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Згідно розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №294 від 05.02.2026 року «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями» та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 року справу передано в провадження судді Марфіної Н.В.
Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
У даній справі новий склад суду не вбачав підстав для повторного проведення підготовчого засідання, а тому ухвалою суду від 04.03.2026 року справу прийнято до провадження, відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Як убачається з матеріалів справи, 04.02.2016 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі ОСОБА_4 , у яких останній зазначає, що 26.12.2014 року, він діючи в інтересах своєї дружини, за довіреністю, посвідченою ПНКМНО Ковальчуком С.П. 23.12.2014 року, уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Оформлення договору відбувалось в приміщенні ПНКМНО Ковальчука С.П. До моменту підписання самого бланку договору купівлі-продажу нотаріусом Ковальчуком С.М. третю особу було письмово ознайомлено із заявою згодою чоловіка продавця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача, сама надала нотаріусу указану заяву-згоду свого чоловіка. Заява була нотаріально посвідчена, а її дійсність перевірена в державному реєстрі нотаріальних дій, про що нотаріусом було зроблено відповідний витяг. Отже, при оформленні спірного договору купівлі-продажу нотаріусом було дотримано процедуру оформлення відповідного правочину, перевірено наявність та дійсність наданих сторонами документів, встановлено осіб, які підписали документи, перевірено їх дієздатність. Третя особа вважає позов надуманим та безпідставним і просить відмовити у задоволенні позову.
У матеріалах справи наявні пояснення ПН КМНО Ковальчука С.П., у яких нотаріус вказує, що 26.12.2014 року ним був посвідчений спірний договір купівлі-продажу квартири. Стороною продавця, серед інших документів необхідних для посвідчення угоди, була надана нотаріально посвідчена згода чоловіка продавця - ОСОБА_1 на відчуження квартири АДРЕСА_1 . На виконання вимог Порядку «Про вчинення нотаріальних дій» було здійснено відповідні перевірки чинності бланку заяви згоди на продаж квартири чоловіка продавця - ОСОБА_1 . При посвідчені договору купівлі-продажу нотаріусом було дотримано процедуру оформлення даного правочину, перевірено наявність та дійсність наданих сторонами документів, встановлено осіб, які підписали документи, перевірено їх дієздатність.
04.05.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у яких представник зазначає, що обставини на які вказує позивач потребують доказування. Третя особа не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Зважаючи на те, що дії посадових осіб третьої особи у справі та її підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи третя особа залишає на розсуд суду.
18.03.2019 року до суду надійшов відзив від відповідачки ОСОБА_3 , зі змісту якого вбачається, що відповідачка визнає позов. Відповідачка вказує, що з 11.10.2000 року до травня 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Мати відповідачки - ОСОБА_9 у 2007 році продала свою квартиру в м. Казань, а гроші від продажу відправила подружжю, щоб вони купили для неї квартиру у м. Києві, оскільки мати вирішила переїхати на постійне проживання до м. Києва, де проживала вся рідня. У 2007 році позивач та відповідачка придбали квартиру АДРЕСА_1 і оформили її на ім`я відповідачки, оскільки мати відповідачки на той час ще перебувала в Казані і займалась оформленням документів для переїзду в Україну. Відповідачка вказує, що на той час вона займалась підприємницькою діяльністю, але у 2010 році почались проблеми з бізнесом і відповідача почала вживати алкоголь. Чоловік відповідачки намагався її лікувати, однак безрезультатно. Через постійні п`янки відповідачки, позивач у 2013 році переїхав проживати за місто. Відповідачка зазначає, що вона періодично приходила до тями і намагалась працювати. Працювала продавцем в кіоску, де познайомилась з ОСОБА_10 , який був постійним покупцем. У них зав`язались стосунки і вони почали випивати разом. ОСОБА_10 розповідав відповідачці, що в нього великі фінансові проблеми, майно під арештом, давив на жалість під час спільних п`янок. Відповідачка допомагала йому чим могла фінансово та морально. Одного дня під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_10 став слізно вмовляти відповідачку допомогти йому викупити вантажний автомобіль зі штрафмайданчику, бо це було єдиним джерелом його заробітку. Відповідачці було відомо, що на цій машині ОСОБА_10 періодично займався автоперевезеннями. Відповідачка вказує, що була з ОСОБА_10 у дуже близьких відносинах і останньому було відомо, що квартира матері оформлена на відповідачку. ОСОБА_10 став вмовляти відповідачку взяти позику під заставу квартири, обіцяв, що на автомобілі будуть робити спільний торговий бізнес і обов`язково виплатять позику. Відповідачка зазначає, що у тверезому стані вона відмовлялась брати позику під заставу квартири, було страшно. Відповідачка ніколи б такої позики не брала, адже у квартирі була зареєстрована та постійно проживала старенька матір. ОСОБА_10 пив і щоденно споював відповідачку, вмовляв на отримання позики і тиснув на жалість. Відповідачка сказала ОСОБА_10 , що її чоловік ніколи не дасть згоди на позику під заставу квартири, тоді ОСОБА_10 сказав, що згоди чоловіка не потрібно, що в нього є люди, які все зроблять і без згоди. При відповідачці ОСОБА_10 став видзвонювати друзів-знайомих, аби знайти ріелторів, які допоможуть взяти позику. Ріелтори, яких знайшов ОСОБА_10 , зустрілись з відповідачкою та ОСОБА_10 під під`їздом будинку, в якому фактично проживала відповідачка та ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 . Спілкувався з ріелторами ОСОБА_10 , а відповідачка стояла в стороні, чула лише обривки розмови про те, що горять строки по штрафмайданчику і якщо терміново не взяти позику, автомобіль може піти у продаж. ОСОБА_10 сказав відповідачці, що на наступну зустріч із цими людьми слід підготувати паспорт і код відповідачки, документи про право власності на квартиру, ксерокопію паспорта позивача і його ідентифікаційного коду. Надалі ОСОБА_10 сказав відповідачці поїхати до метро Харківська аби там забрати у людини нотаріальний бланк і передати гроші. На зустріч з ріелторами відповідачка поїхала разом з ОСОБА_10 , було домовлено про зустріч з особами на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Відповідачка вказує, що ОСОБА_10 всюди і за все домовлявся, їздив із нею, оскільки боявся, що відповідачка може передумати, і про це відповідачка йому неодноразово говорила. Зустріч відбулась на АДРЕСА_3 на першому поверсі житлового будинку. Це був якийсь салон нетрадиційної медицини, в якому був запах ароматичних засобів. На вході відповідачку та ОСОБА_10 зустріла ОСОБА_11 і всі стали чекати ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_11 сказала, що питання буде вирішувати він. Коли приїхав ОСОБА_12 йому показали бланк, який відповідачка забрала біля метро Харківська . ОСОБА_12 якимось чином перевірив бланк і сказав, що цей бланк не підходить, а також сказав, що сам зробить підходящий бланк, на що піде деякий час та потрібні кошти, тому зустріч перенесли. Наступна зустріч відбулась у в цьому ж будинку по АДРЕСА_3 , але в іншому напівпідвальному приміщенні з оргтехнікою. ОСОБА_12 казав, що потрібний зразок почерку і підпису позивача, тому відповідачка привезла стару довіреність, яку їй видавав позивач на ведення бізнесу. З цієї довіреності, у присутності відповідачки ОСОБА_12 на чистому аркуші паперу став тренуватися підробляти підпис і почерк позивача. Питав відповідачку схоже чи ні. У відповідачки залишився і цей аркуш паперу, і перший нотаріальний бланк, який не підійшов. На наступний день відповідачка, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 поїхали в банк «Глобус» на станції метро Кловська оформлювати позику. Там в оформленні позики було відмолено через кредитну історію відповідачки. Ріелтори сказали не хвилюватись, що вони знайдуть приватну особу, яка надасть позику. Близько місяця вони шукали приватних осіб - кредиторів. За цей час вони пропонували варіант займу у приватній кредитній спілці. У той момент ОСОБА_15 організувала огляд квартири, коли матері відповідачки не було вдома, але в подальшому спілка відмовилась кредитувати. Через деякий час подзвонив ОСОБА_12 і сказав, що є приватна особа, яку все влаштовує і вона готова кредитувати, але для цього необхідно терміново організувати огляд квартири впродовж години. У відповідачки не було часу кудись виманити свою матір і тому вона сказала їй, що хоче оформити мамі картку киянина і прийдуть соціальні працівники, щоб оцінити умови проживання. На огляд прийшла відповідачка ОСОБА_2 з дитиною та ще з якоюсь жінкою. Після виходу з квартири ОСОБА_2 сказала, що її все влаштовує, що все нормально, що вона це все передасть чоловіку, зв`яжеться з ОСОБА_3 через ріелторів і відбудеться зустріч з оформлення угоди. ОСОБА_2 сказала, що можливо зустріч буде навіть сьогодні ж, але її чоловік ОСОБА_16 звільняється пізно і на угоду зможе приїхати після 18 години. Пізніше подзвонив ОСОБА_12 і сказав щоб відповідачка разом з ОСОБА_10 під`їхали на 18 год. до офісу нотаріуса по вул. Саксаганського. Також ОСОБА_12 сказав, що нотаріус своя людина, в курсі справи і все оформить як треба. Коли відповідачка разом з ОСОБА_10 приїхали на АДРЕСА_4 , ОСОБА_15 і ОСОБА_12 вже бути у нотаріуса. ОСОБА_10 залишився в холі на першому поверсі, а відповідачка більше години чекала ОСОБА_16 з ріелторами в приймальні на горі. Туди ж приїхала ОСОБА_2 з дитиною. Коли приїхав ОСОБА_16 всі ще деякий час чекали на підготовку документів. Потім вийшов помічник нотаріуса і виніс документи на ознайомлення. В цей момент ОСОБА_15 запропонувала свою допомогу в ознайомленні з документами, вказавши на наявний у неї досвід у таких справах та пізній час, щоб прискорити процес. Відповідачка вказує, що із усіх документів, вона особисто бачила договір позики, позику було укладено на суму 27140 доларів, але особисто відповідачці на руки видали 16000 доларів, про що вона одразу написала розписку, різниця пішла на оплату послуг ріелторів, нотаріусів, підробку довіреності від чоловіка та інші витрати. Отримані кошти в сумі 16000 доларів відповідачка одразу передала ОСОБА_10 . У відповідачки залишився аркуш паперу на якому ОСОБА_12 розписував їй розцінки. Договір позики відповідачка оформила в листопаді 2014 року, а надалі з`ясувалось, що договір датований груднем 2014 року і що нібито відповідачка продала ОСОБА_2 квартиру. Відповідачка ОСОБА_3 вказує, що не продавала квартиру і була впевнена, що підписала виключно договір позики, по якому щомісячно до квітня 2015 року виплачувала ОСОБА_17 оговорені суми, взамін отримуючи від них розписки. Набагато пізніше відповідачка дізналась, що її квартира продана 26.12.2014 року. В той час відповідачка знаходилась на лікуванні від алкогольної залежності з діагнозом: розлади психіки і поведінки. В подальшому позивач повідомив відповідачку, що звернувся до суду з позовом. Відповідачка вказує, що її колишній чоловік жодних заяв на відчуження квартири їй не надавав, і сама відповідачка не мала наміру продавати квартиру. Відповідачка отримала від ОСОБА_17 кошти, які повертала їм впродовж 2015 року.
У матеріалах справи міститься заява відповідачки ОСОБА_3 від 15.03.2019 року про визнання позову, у якій відповідачка вказує, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що позивач ОСОБА_1 не надавав їй згоди на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Заява від його імені, яка була посвідчена НП КМНО Чорноног В.П., відповідачці ОСОБА_1 не передавалась і відповідачці відомо, що позивач її не підписував, тому відповідачка позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити.
В судовому засіданні під час розгляду справи новим складом суду під головуванням судді Марфіної Н.В., сторона позивача відмовилась від виклику та допиту судових експертів ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , а також від допиту відповідачки ОСОБА_3 у якості свідка.
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показав, що відповідачка ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, а іншу відповідачку свідок побачив лише в суді. Свідок вказує, що коли дізнався про продаж квартири відразу звернувся до суду, оскільки нічого не знав про здійснену продажу та був у шоці від такого факту. Свідок вказує, що відповідачка ОСОБА_3 не мала права продавати квартиру без його дозволу. Про продаж квартири свідок дізнався, коли ОСОБА_17 почали вивозити речі з квартири, про що йому повідомила в телефонному режимі донька його колишньої дружини. Свідок вказує, що після з`ясування факту продажу квартири він звернувся до адвоката, а також в поліцію. Свідок зазначає, що ніколи не обговорював зі своєю дружиною ОСОБА_3 питання продажу квартири, адже в квартирі жила старенька мати колишньої дружини, і її не можна було нікуди діти. Свідок стверджує, що нотаріуса Чорнонога він ніколи не бачив, не підписував жодних документів, не давав своєї згоди на продаж квартири. Свідок вказує, що на час продажу квартири, він в квартирі зареєстрований не був і не жив у ній. Зі своєю колишньою дружиною свідок не жив разом з 2013 року, а розлучився із нею офіційно у 2016 році. Свідок зазначає, що лишив в квартирі колишню дружину, а сам поїхав жити за місто. На скільки пам`ятає свідок, він звертався до поліції з приводу продажу квартири і навіть давав покази. Своїй колишній дружині він дійсно казав, щоб вона віддала частину коштів за продану квартиру своїй доньці, адже подружжя планувало, що в майбутньому квартира буде доньці. В судовому порядку поділу майна між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 не було. Свідок вказує, що йому навіть не відомо за яку суму ОСОБА_3 продала квартиру, чув що квартиру купили за копійки. Покупця чомусь не цікавило, що в квартирі живе старенька жінка.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви, просить позов задовольнити та врахувати надані ним покази у якості свідка, а також зазначив, що підтримує позицію свого представника. Позивач просить повернути йому квартиру, яка була відібрана шахрайськими діями.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладений у ній та у заяві про збільшення розмірі позовних вимог, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позивач не надавав згоди на відчуження відповідачкою ОСОБА_3 квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Підпис позивача на заяві про надання згоди на відчуження підроблений, про що свідчить проведена у справі експертиза, а також цей факт визнала сама відповідача ОСОБА_3 . Квартира придбана у шлюбі, тобто вона є спільною сумісною власністю, позивач є співвласником квартири і поділу цієї квартири подружжя не здійснювало. До продажу квартири право позивача як співвласника не порушувалось і не заперечувалось. Відповідачка ОСОБА_3 визнає, що квартира є спільною сумісною власністю, пояснювала, що її ошукали і розповідала яким саме способом це зробили. Судова експертиза показала, що підпис на заяві про надання згоди та у реєстрі вчинення нотаріальних дій не належить позивачу. З цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів. Представник вважає, що за обставин підроблення підпису позивача не може ставитись питання про справедливість стосовно родини ОСОБА_17 . Визнання недійсним договору купівлі-продажу відновить право спільної сумісної власності позивача на квартиру.
Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала, просить відмовити у задоволенні позову та пояснила суду, що на момент купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 надала всі необхідні документи, у тому числі і нотаріально посвідчену згоду свого чоловіка на відчуження квартири. Нотаріус перевірив документи і ніяких сумнівів не виникло у їх достовірності. У правовстановлюючих документах на квартиру не було жодних даних про те, що квартира придбана у шлюбі, тому у сторони покупця не було ніяких сумнівів при здійсненні купівлі. Покупець є добросовісним набувачем квартири, а за практикою Верховного Суду, якщо майно відчужене без згоди іншого з подружжя, воно може бути витребуване тільки якщо покупець діяв недобросовісно. Позивач не був зареєстрований у квартирі, будь-яких судових справ по квартирі не було, і лише відсутність його згоди на відчуження квартири не може бути приводом для визнання договору купівлі-продажу недійсним. На переконання представника, позивачем обраний невірний спосіб захисту і за таким способом захисту не зрозуміло яким чином буде поновлено право позивача. При оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_3 отримала більше 500 тис. грн. Саме ОСОБА_3 підшукувала покупця і знайшла ОСОБА_2 , квартира була оглянута, покупці поспілкувались з сусідами, все влаштувало і квартиру було придбано. У ОСОБА_17 народилась дитина і вони шукали квартиру, мабуть звертались до ріелторів, однак достеменно представнику про це не відомо. Знайшли ОСОБА_3 , можливо сусіди чи знайомі порадили. Як саме знайшли квартиру для купівлі представник не знає. Позивач квартирою не цікавився, не опікувався своїм майном, речей позивача у квартирі не було. Покупець проявив високий ступінь обачності, звернувся до нотаріуса, який перевірив усі документи та встановив, що згода другого з подружжя на відчуження квартири наявна. Покупцю нічого не було відомо про внутрішній конфлікт між подружжям, і він не може відповідати за порушення вчинені третіми особами. Представник вважає, що у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту є невірним і позивач може звертатись до своєї дружини з вимогою про стягнення частини вартості квартири.
Інші учасники справи та/або їх представники в судове засідання не з`явились.
Суд, вислухавши покази позивача у якості свідка та пояснення позивача, його представника і представника відповідачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтями 76-81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Згідно довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, 26.10.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис №2165 (Т. 1, а.с. 7).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2016 року у справі №755/4914/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний (Т. 6, а.с. 127-129).
Убачається, що під час зареєстрованого шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2007 року (№361) за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а.с. 8, 239, 242-243, 255-256).
Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
У цій справі презумпції спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 не спростовано.
За положеннями ст.ст 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтями 328, 334 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За змістом ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 386 ЦК України).
Положеннями ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, що потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).
Як убачається з матеріалів справи, 26.12.20214 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 23.12.2014 року, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 527000,00 грн. (Т. 6, а.с. 92).
Згідно п. 10 указаного договору, цей договір укладається за згодою чоловіка продавця, ОСОБА_1 , що підтверджується заявою підпис на якій засвідчено Черноног В.П. , ПН КМНО, 27.11.2014 року, за реєстровим №1686.
За змістом нотаріально посвідченої заяви від імені ОСОБА_1 : «Я, ОСОБА_1 , даю згоду своїй дружині - ОСОБА_3 на отримання нею в позику грошових коштів та на передачу в іпотеку для забезпечення її зобов`язань за договором позики належної їй квартири АДРЕСА_1 . А також даю згоду на укладання моєю дружиною відповідних договорів позики, іпотеки, купівлі-продажу, договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, договорів застави, позички, договорів про внесення змін та доповнень до укладених договорів та договорів про їх розірвання/припинення, та на те, щоб усі без винятку умови та суми вищевказаних договорів визначались моєю дружиною самостійно, без додаткового погодження цих питань зі мною, та підтверджую, що укладення таких договорів відповідає моєму дійсному волевиявленню та здійснюється в інтересах сім`ї. Факт перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 перевірено по актовому запису №2165 від 26.10.2005 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції міста Києва. До підписання цієї згоди мені нотаріусом роз`яснено вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього документа, а також зміст ст.ст. 60, 61, 65 СК України. Я володію українською мовою, що дало мені можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність цієї заяви. Чотирнадцятого листопада дві тисячі чотирнадцятого року. Підпис: /./. Місто Київ, Україна, двадцять сьомого листопада дві тисячі чотирнадцятого року. Я, Чорноног В.П. , ПНКМНО засвідчую справжність підпису ОСОБА_1 , який зроблено у моїй присутності. Особу ОСОБА_1 , який підписав документ, встановлено, його дієздатність та факт реєстрації шлюбу перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №1686» (Т. 1, а.с. 228).
За змістом висновку судово-почеркознавчої експертизи №66/17 від 02.03.2018 року проведеної ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС»: 1. Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення кого міститься у графі «Підпис:» у технічній копії заяви від 27.11.2014 року, що посвідчена ПН КМНО Чорноногом В.П. та зареєстрована в реєстрі за №1686 (а.с. 228 т. №1), виконаний ОСОБА_1 ; 2. Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у графі «Підпис:» у технічній копії заяви від 27.11.2014 року, що посвідчена ПН КМНО Чорноногом В.П. та зареєстрована в реєстрі за №1686 (а.с. 228 т. №1), виконаний ОСОБА_1 зміненим почерком через вплив на процес письма якихось збиваючих факторів (до яких у даному випадку могли належати особливості пишучого приладу, виконання підпису ОСОБА_1 у незвичайному психофізіологічному стані (зокрема, стані алкогольного сп`яніння), намагання ОСОБА_1 змінити ознаки свого звичайного підписного почерку при виконанні досліджуваного підпису) (Т. 2, а.с. 27-34).
За змістом Рецензії ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 15.03.2019 року на висновок судово-почеркознавчої експертизи №66/17 від 02.03.2018, складений експертом Фраймович Л.В. : У рецензента є зауваження щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи, за результатами якого складено висновок №66/17 від 02.03.2018, а саме: у дослідницькій частини висновку, що рецензується, при наведенні проміжного висновку стосовно виконання спірного підпису у незвичайних умовах, не вказано характер збиваючих факторів, які впливали на процес письма (постійні або тимчасові, природні чи штучні). Також для вирішення питання діагностичного характеру, доцільно було використовувати експертну систему «Dia», що розроблена судово-експертними установами Міністерства юстиції України (реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 1.1.44); при наявності діагностичних ознак у досліджуваному підписі, а також встановленні збіжних та розбіжних почеркових ознак при проведенні порівняльного дослідження експертом обов`язково, серед інших, перевіряється й версія про виконання спірного підпису з наслідуванням підпису певної особи. Хоча таке питання не було поставлене на вирішення експертизи, за результатами якої складено висновок №66/17 від 02.03.2018, у дослідницькій частині вказаного висновку, на думку рецензента, слід було відобразити результати відпрацювання вказаної версії (зокрема, при оцінці виявлених збіжних та розбіжних почеркових ознак у досліджуваному підписі та зразках підпису ОСОБА_1 ); враховуючи те, що у розпорядження експерта було надано лише один вільний зразок підпису ОСОБА_1 , при поясненні розбіжних почеркових ознак у порівнюваних почеркових об`єктах доцільно було зазначити й можливість природної варіаційності підписного почерку ОСОБА_1 , яка повністю не відобразилась у наданих зразках; експертні завдання, що вирішувались при проведенні почеркознавчої експертизи за ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року у цивільній справі №755/17748/15ц, є досить складними. На думку рецензента, у таких випадках для проведення почеркознавчих досліджень бажано надавати у розпорядження експерта оригінали усіх взаємопов`язаних спірних документів (зокрема, реєстру нотаріальних дій, у якому зареєстровано досліджуваний документ), якомога більший обсяг вільних та експериментальних зразків почерку та підпису особи, стосовно якої поставлені питання ухвали суду, а також при проведенні досліджень вирішувати питання (за ухвалою суду або за експертною ініціативою у разі надання достатнього обсягу порівняльного матеріалу) не тільки стосовно спірних підписів, але й пов`язаних з ними рукописних записів у досліджуваних документах. Викладені зауваження не впливають на загальну позитивну оцінку висновку №66/17 від 02.03.2018, оскільки в цілому мають характер рекомендацій та стосуються переважно замовника експертизи та сторін у справі, до компетенції яких належить забезпечення експерта необхідними матеріалами (зокрема, оригіналами досліджуваних документів та документами з вільними та експериментальними зразками почерку і підпису ОСОБА_1 ) (Т. 2, а.с. 175-179).
Згідно висновку експерта ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» №71/19 від 03.06.2019 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Шевченко О.Ю. від 22.05.2019 року: 1. Рукописні записи « ОСОБА_1 », зображення яких містяться у технічній копії заяви від імені ОСОБА_1 від 27.11.2014, посвідченої ПН КМНО Чорноногом В.П. і зареєстрованої у реєстрі за №1686, та у технічній копії сторінки реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Чорнонога В.П. за 2014 рік, де за номером 1686 зареєстровано заяву від імені ОСОБА_1 від 27.11.2014, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджувані записи виконані з наслідуванням почерку ОСОБА_1 , не виключаючи природної схожості почерку виконавця спірних записів з почерком ОСОБА_1 ; 2. Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення кого міститься у технічній копії сторінки реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Чорнонога В.П. за 2014 рік, де за номером 1686 зареєстровано заяву від імені ОСОБА_1 від 27.11.2014, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_1 , не виключаючи природної схожості почерку виконавця спірного підпису з почерком ОСОБА_1 (Т. 3, а.с. 1-9).
Призначаючи у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу суд у своїй ухвалі від 18.10.2019 року послався на наявність висновку № 66/17 судово-почеркознавчої експертизи від 02.03.2018, проведеної ТОВ «Експертно-правовою консалтинговою компанією «Юрекс» та висновку експерта №71/19 почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 року проведеної за заявою адвоката Шевченко О.Ю. від 22.05.2019 року.
Київський апеляційний суд залишаючи без мін ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року, у своїй постанові від 21.01.2020 року зазначив таке: Постановляючи ухвалу про призначення по справі додаткової судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що по справі слід призначити додаткову судову почеркознавчу експертизу, оскільки запропоновані на її вирішення питання мають значення для справи. Встановлено, що в матеріалах справи містяться суперечливі висновки №66/17 судово-почеркознавчої експертизи від 02.03.2018 та висновок експерта № 71/19 від 03.06.2019. Судовим експертом, при проведенні експертизи 02.03.2018 дослідження підпису ОСОБА_1 здійснювалось на підставі копії заяви-згоди від 27.11.2014, експерту не був наданий оригінал досліджуваного документу. Також, виникла необхідність для дослідження питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 та рукописна частина тексту у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Справа № 02-33 Том №1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнонога Віталія Павловича. Враховуючи вищевикладене, вимоги клопотання представника ОСОБА_1 - Шевченко О.Ю. , колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо винесення ухвали про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи у даній справі правильними. Колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно у справі були призначені експертизи, однак висновки останніх є суперечливими та експертом досліджувались не оригінали документів.
Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №7084-7086/20-32 від 16.11.2020 року за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі №755/17748/15-ц: 1. Підпис від імені у стовбці «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (а.с. 219) у реєстрі реєстрації нотаріальних дій Справа №02-33 Том №1 приватного нотаріуса КМНО Чорноног В.П. за 2014 рік, у графі реєстраційної дії за номером 1686 від 27.11.2014, - виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки та без застосування технічних засобів; 2. Підпис від імені ОСОБА_1 у стовбці «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (а.с. 219) у реєстрі реєстрації нотаріальних дій Справа №02-33 Том №1 приватного нотаріуса КМНО Чорноног В.П. за 2014 рік, у графі реєстраційної дії за номером 1686 від 27.11.2014, виконаний ОСОБА_1 ; 3. Рукописний запис « ОСОБА_1 » у стовбці «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (а.с. 219) у реєстрі реєстрації нотаріальних дій Справа №02-33 Том №1 приватного нотаріуса КМНО Чорноног В.П. за 2014 рік, у графі реєстраційної дії за номером 1686 від 27.11.2014, виконаний ОСОБА_1 (Т. 3, а.с. 137-142).
Призначаючи у справі комісійну судово-почеркознавчу експертизу суд у своїй ухвалі від 14.07.2021 року зазначив таке: Висновки експертів про те, що підпис та рукописний запис « ОСОБА_1 » у реєстрі реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том № 1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног В.П за 2014 рік у графі реєстраційної дії за номером 1686 від 27.11.2014 року виконані ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки суперечать іншим матеріалам справи та викликають сумніви у їх правильності виходячи із наступного. По-перше, відповідно до відзиву відповідача ОСОБА_3 , яка була допитана в якості свідка підтвердила ті обставини, що ОСОБА_1 не підписував жодних документів, що стосуються надання їй згоди на відчуження спірної квартири. Підтвердила ті обставини, що позивач не звертався за вчиненням нотаріальної дії і не підписував заяву від 27 листопада 2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Віталієм Павловичем і зареєстрована у реєстрі за № 1686. Вказана заява була підписана від імені ОСОБА_1 , іншою особою. ОСОБА_3 до суду був наданий нотаріальний бланк, на якому була оформлена заява-згода від імені позивача, але без підпису (том 2 а.с. 138), листок на якому містяться підписи та рукописний текст « ОСОБА_1 », які виконувалися не ОСОБА_1 та свідчать про спробу підробити підпис позивача ( том 2 а.с. 141). Також, відповідно до висновку експерта за № 71/19 від 03 червня 2019 року (надалі висновок № 71/19 від 03 червня 2019 року) - том 3 (а.с. 1-9), підпис та рукописна частина у реєстрі вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Черноног В.П. від 27.11.2014 року про нотаріальну дію з посвідчення заяви згоди від 14.11.2014 року виконані від імені ОСОБА_1 не ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного висновку експерт Логвіна Г.В. встановила розбіжності у досліджуваному підписі та рукописній частині у реєстрі вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Черноног В.П. від 27.11.2014 року, які судовими експертами за висновком № 7084?7086/20-32 від 16.11.2020 року взагалі не досліджувалися. По-друге, у висновку № 7084?7086/20-32 від 16.11.2020 року судовий експерт при порівнянні досліджуваного підпису від імені ОСОБА_1 зі зразками вказують тільки на розбіжності транскрипції, які вони вважають не суттєвими і такими, що не впливають на категоричний позитивний висновок експертів і пояснюють це варіаційністю почерку позивача і тим, що ймовірніше за все деякою зміною ОСОБА_1 власного підписного почерку при виконанні досліджуваного підпису. Судовими експертами при наданні висновку №7084?7086/20-32 від 16.11.2020 року при проведені дослідження збіжних почеркових ознак не враховувалося те, що вони належать до таких, що «впадають в око», а деякі з них є такими, що досить часто зустрічаються у почерках різних осіб, а тому в ідентифікаційному аспекті вони не є суттєвими, на категоричний негативний висновок експерта про тотожність не впливають, та пояснюються виконанням досліджуваних записів з наслідуванням почерку та підпису позивача, та також можливою природною схожістю почерку виконавця спірних записів з почерком позивача. Допитані у судовому засіданні судові експерти - ОСОБА_22 та ОСОБА_23 надати пояснення щодо свого висновку та надати відповіді на запитання щодо встановлених збіжних та розбіжних ознак підпису ОСОБА_1 не змогли. Експертами ОСОБА_23 та ОСОБА_22 в судовому засіданні не були надані відповіді на запитання за якими ознаками було встановлено ймовірність того, що ОСОБА_1 змінював свій підпис (чи було уповільнення темпу і порушення координації рухів). Експерти фактично підтвердили, що ними не досліджувалося питання можливості природньої схожості почерків і відповідно питання виконання підпису іншою особою із наслідуванням підпису. Таким чином, висновки судового експерту за висновком № 7084?7086/20-32 від 16.11.2020 року про те, що саме ОСОБА_1 ставив свій підпис та ОСОБА_1 була виконана рукописна частина у реєстрі реєстрації нотаріальних дій ПН Чорноног В.П. за 2014 рік, у графі реєстраційної дії за номером 1686 від 27.11.2014 рік зі зміною ознак свого почерку є необґрунтованими, суперечать іншим матеріалам справи (зокрема висновку експерта № 71/19 від 03.06.2019 року, листку із підписами від імені ОСОБА_1 , чистого нотаріального бланку) і такими, що викликають сумніви у їх правильності. Висновок експерта є достовірним, категоричним позитивним або категорично негативним тільки у тому випадку, коли всім ходом дослідження встановлена (доведена) неможливість протилежного твердження. Дослідницька частина висновку №7084?7086/20-32 від 16.11.2020 року не відповідає цим критеріям, а отже не можливо стверджувати, що висновки експертів за цим висновком є категоричними. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи. При призначені експертизи, суд бере за основу перелік питань, які поставлені заявником перед експертом у письмовому клопотанні, яке залучено до матеріалів справи, які викладені у відповідності до орієнтованого переліку вирішуваних питань експертами при проведенні даного виду експертизи, який викладено в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, та враховуючи той факт, що з боку інших учасників процесу не було заявлено клопотань про інші питання, які мають бути поставлені експерту при проведені даного виду експертизи.
Київський апеляційний суд залишаючи без мін ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року, у своїй постанові від 08.12.2021 року зазначив таке: З метою доведення вказаних вимог позивачем в порядку положень п. 4 ч. 5 ст. 12, ст. 116 ЦПК України було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на предмет належність йому підпису на заяві-згоді від 14 листопада 2014 року, видану від імені ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом КМНО Чорноногом В.П. Разом із тим із матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що вказана заява - оригінал не була предметом дослідження раніше проведених у вказаній справі експертиз, що в подальшому може вплинути на повноту та об`єктивність вирішення спору по суті. Враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення у справі повторної комісійної почеркознавчої експертизи. Саме висновок такої експертизи є одним із доказів, що може встановити обставини справи, на які посилається сторона. Суд першої інстанції при задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи дотримався положень ст. ст. 103, 104 ЦПК України та вірно застосував їх до спірних правовідносин. Також судом першої інстанції при визначенні експертної установи обґрунтовано призначив її проведення експертам Одеського науково дослідного інституту судових експертиз, оскільки зазначена експертна установа має технічну можливість проведення такої експертизи в складі відповідної комісії експертів. Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 заперечує доводи позивача про не підписання ним вказаної заяви, ставить під сумнів доводи на які посилається позивач в частині нотаріального посвідчення вказаної заяви, суд першої інстанції, виходячи із засад змагальності та рівності сторін у наданні доказів, дійшов обґрунтованого висновку про призначення вище вказаної експертизи.
Згідно висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №348-34-25 від 10.12.2025 року комісійної судової почеркознавчої експертизи: 1. Рукописний запис: « ОСОБА_1 » у заяві від 27.11.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Чорноногом В.П. та реєстрована в реєстрі за №1686, розміщений у графі «Підпис:», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 2. Підпис від імені ОСОБА_1 у заяві від 27.11.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Чорноногом В.П. та реєстрована в реєстрі за №1686, розміщений у графі «Підпис:», виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою; 3. Ознак навмисної зміни свого власного підписного почерку у досліджуваному підпису від імені ОСОБА_1 у заяві від 27.11.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Чорноногом В.П. та зареєстрована у реєстрі за №1686, розміщеного у графі «Підпис:», не виявлено; 4. Рукописний запис: « ОСОБА_1 » та підпис від імені ОСОБА_1 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Справа №02-33 Том №1 приватного нотаріуса КМНО Чорнонога В.П. від 27.11.2014, розміщені у графі реєстраційної дії за номером 1686, виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (Т. 6, а.с. 50-56).
За положеннями ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України).
Надавши оцінку наявним в матеріалах справи висновкам експертів за результатами проведення почеркознавчих експертиз, суд вважає, що в основу цього рішення щодо підписання/не підписання ОСОБА_1 заяви-згоди на відчуження квартири та реєстру вчинення нотаріальних дій, слід покласти висновок експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №348-34-25 від 10.12.2025 року комісійної судової почеркознавчої експертизи, оскільки комісійність експертизи передбачає її проведення не менш як двома експертами одного напряму знань, саме експерти Одеського НДІСЕ проводили почеркознавчу експертизу на підставі оригіналів документів (заяви-згоди та реєстру вчинення нотаріальних дій) і саме цим експертам було надано найбільшу кількість порівняльного матеріалу (вільних та експериментальних зразків почерку та підпису), що на переконання суду указує на достовірність саме цієї експертизи.
Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не підписував заяви-згоди на відчуження майна та відповідного реєстру реєстраційних дій, відтак ним не було надано згоди на відчуження квартири, яка була спільною сумісною власністю подружжя.
Оскільки судом установлено, що ОСОБА_1 не підписував заяви-згоди на відчуження квартири та реєстру вчинення відповідної нотаріальної дії, вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не було надано дружині згоди на відчуження належної подружжю на праві спільної сумісної власності квартири, що є підставою для визнання такого договору купівлі-продажу недійсним відповідно до наведених вище норм СК України та ЦК України.
Стосовно тверджень представника ОСОБА_2 про добросовісність набуття покупцем квартири, суд дійшов висновку, що у даній справі дійсної добросовісності набуття не доведено.
У даному випадку суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи: копію договору позики від 26.2014 року, за яким ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 позику в сумі 427967,95 грн.; копію розписки ОСОБА_3 від 28.11.2014 року про отримання нею від ОСОБА_4 16000,00 дол. США; копію довідки від 11.08.2015 року про те, що ОСОБА_3 з 15.12.2014 року по 03.02.2015 року перебувала на лікуванні в Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія» з діагнозом - Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності; копію розписки від 23.12.2014 року про те, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 480 дол. США згідно договору позики від 28.11.2014 року (Т. 2, а.с. 136-137, 139, 142).
Убачається, що станом на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2014 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні від алкогольної залежності. Зазначене не унеможливлює підписання ОСОБА_3 спірного договору купівлі-продажу, водночас за належної обачності стан здоров`я продавця майна мав викликати у покупця відповідні сумніви, адже стан здоров`я пов`язаний зі зловживанням алкогольними напоями має наочний вигляд.
Крім того, убачається, що між ОСОБА_3 та родиною ОСОБА_17 також існували правовідносини, що випливають з договору позики, однак представником відповідачки ОСОБА_2 жодним чином не пояснено суду виникнення і припинення цих правовідносин, з урахуванням обставин викладених відповідачкою ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву.
Також суд має сумнів у добросовісності набувача через той факт, що за встановленими судом обставинами, заява-згода ОСОБА_1 , у тому числі на відчуження майна, була посвідчена іншим нотаріусом ніж той, що посвідчував спірний договір купівлі-продажу і при оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 у нотаріуса присутнім не був. На переконання суду, проявивши належну обачність, покупець мав зажадати посвідчення заяви-згоди другого з подружжя саме тим нотаріусом, який посвідчує договір купівлі-продажу квартири та присутності цього другого з подружжя при вчиненні відповідних нотаріальних дій або ж належно з`ясувати питання чому заява-згода посвідчена іншим приватним нотаріусом і які причини неможливості другого з подружжя бути присутнім при посвідченні договору купівлі-продажу, яким відчужується майно, на яке він має право спільної сумісної власності (хвороба, відрядження, проживання в іншому віддаленому місці тощо). Жодних пояснень з таких питань матеріали справи не містять, як не надано таких пояснень і представником відповідачки ОСОБА_2 .
Ураховуючи викладене, суд не приймає до уваги посилання представника покупця на добросовісність набуття квартири, як на підставу для відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу.
Суд вважає безпідставними посилання представника відповідачки ОСОБА_4 на те, що визнання договору купівлі-продажу недійсним не є належність способу захисту прав позивача, оскільки визнання за судовим актом недійсним відповідного договору призводить до поновлення права спільної сумісної власності позивача на нерухоме майно, яке було відчужене без його згоди.
Водночас, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсною заяви-згоди, визнання незаконними дій нотаріусів та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 22 жовтня 2019 року в справі № 923/876/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Як зазначалось вище, при розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
У цій справі позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права спільної сумісної власності на квартиру, яка в порушення вимог законодавства була відчужена другим з подружжя без згоди співвласника майна, та відновлення такого права.
На переконання суду, за встановлених судом обставин дійсної відсутності згоди співвласника на відчуження майна і не встановлення судом достеменного факту добросовісності набуття майна покупцем за спірним договором купівлі-продажу, єдиним та вичерпним способом відновлення порушених прав позивача є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.
Суд установив, що позивач не надавав згоди на продаж квартири, адже ним не було підписано ні відповідної нотаріально посвідченої заяви-згоди від 27.11.2014 року, ні реєстру реєстраційних дій ПН Чорноног В.П. щодо такої заяви. 
Установлення такого факту є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу і при цьому немає необхідності визнавати недійсною саму заяву-згоду, оскільки за встановленого судом указаного вище факту - згоди не надано, тобто відповідної заяви-згоди фактично не учинено, вона загалом відсутня як така. За аналогією можна привести приклад про те, що не може бути визнаний недійсним договір, який не підписаний стороною (підроблений підпис), оскільки такий договір є неукладеним.
Стосовно вимог про визнання незаконними дій приватних нотаріусів суд зазначає, що висновки Верховного Суду у справі №753/23699/16-ц викладені у постанові від 04.03.2019 року, на які посилається сторона позивача, не є релевантними до обставин у цій справі. Саме по собі визнання незаконним дій приватних нотаріусів жодним чином не поновлює права спільної сумісної власності позивача на відчужене нерухоме майно, а таке право поновлюється саме у спосіб визнання недійсним договору купівлі-продажу через установлення судом факту не надання співвласником згоди на відчуження спільного сумісного майна, і чи були при цьому дії нотаріусів незаконними не має жодного значення для порядку відновлення порушених прав позивача.
Також суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з огляду на наступне.
Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, за указаною нормою Закону, визнання судовим рішенням недійсним договору купівлі-продажу, який мав наслідком державну реєстрацію зміни/припинення речових прав, є підставою для повернення прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін таких речових прав, що здійснюється державним реєстратором.
Тобто, за наявності судового рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, позивач має звернутись до державного реєстратора для повернення ним прав у стан, що існував до державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 . Скасування судом рішення про державну реєстрацію прав положеннями ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зміст якої зазнав змін, внесених згідно із Законом № 2255-IX від 12.05.2022; в редакції Закону № 3103-IX від 03.05.2023, не передбачено.
Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29; рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 60. 61, 63, 65, 68 СК України, ст.ст. 203, 204, 215, 216, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 346, 355, 368. 369. 386 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергія Павловича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Віталія Павловича, треті особи: ОСОБА_4 , Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, про визнання незаконними дій приватних нотаріусів, визнання недійсними заяви-згоди та договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити частково.
Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.12.2014 року, укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 , що діяв від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.12.2014 року (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем, зареєстрований в реєстрі за №10749 - визнати недійсним.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 23.07.2026 року.
Учасники справи: 
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 );
Відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович (м. Київ, вул. Саксаганського, 119, оф. 12);
Відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Віталій Павлович (м. Київ, вул. Якіра, 8, оф. 104);
Третя особа - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 );
Третя особа - Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, код ЄДРПОУ 43315602).

Суддя -