Справа № 165/203/26
Провадження № 2/165/490/26 

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року м. Нововолинськ 

Нововолинський міський суд Волинської області в складі: 

головуючого судді Василюка А.В., 
за участю секретаря Навроцької М.Р., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Нововолинську, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

23 січня 2026 року ТзОВ «Факторинг Партнерс», в особі представника - директора Сердійчук Я.Я., звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обґрунтовує тим, що 26 липня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103861501, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 5000 грн. на строк 15 днів. Вказаний договір укладено сторонами з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТзОВ «Мілоан», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим з утворилась заборгованість, що за підрахунком позивача, становить 25690,43 грн., з яких 3805 грн. заборгованості за тілом кредиту, 21885,43 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Також, 09 вересня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77589343, згідно якого ОСОБА_1 отримав у позику 12652 грн. Відповідно до п.1.2 договору строк позики становив 18 днів. Знижена процентна ставка складала 0,70%, а базова процентна ставка 1,99 %. Відповідачем у добровільному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором сплачена не була, і за підрахунком нового кредитора така заборгованість становить 36957,56 грн. 17 грудня 2021 року було укладено договір №17/12-2021-62, відповідно до якого ТзОВ "Мілоан" відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103861501. Разом з тим, 27 січня 2022 року було укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №103861501, №77589343. 18 лютого 2025 року було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТзОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103861501 та за договором №77589343. Таким чином, ТзОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №103861501 та за договором №77589343. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №103861501 від 26 липня 2021 року та за договором №77589343 від 09 вересня 2021 року в загальному розмірі 62647,99 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.
Ухвалою від 19 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача – директор Сердійчук Я.Я у судове засідання не з`явився, у п.5 прохальної частини позовної заяви та в окремо поданому клопотанні просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримала та просила його задоволити (зворот а.с.5, 177). У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначив, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано складові заявленої суми заборгованості, відповідно до яких умов договору, період за який вона була нарахована. Продовження строку кредитування та автопролонгація договору №77589343 передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості стає зрозумілим, що строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.12 Правил, матеріали справи не містять. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Кредитний договір є дійсним як вцілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, такий договір не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору так і будь-якими іншими особами, а тому він відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству. Відповідач не наводить обґрунтування щодо неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги, а заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача, тобто є припущеннями (а.с.185-190).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про надіслання поштового відправлення (а.с.176), подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на погашення кредитної заборгованості за договором №103861501 від 26 липня 2021 року ним було внесено кошти, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення, однак первісним кредитором зазначені суми були зараховані на погашення нарахованої комісії, що суперечить умовам договору та на відсотки, що нараховані поза строком дії кредитного договору. Послався на постанову Верховного суду від 28 березня 2018 року, в якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явленої вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. На підставі викладеного, нарахування позивачем за кредитним договором відсотків за кредитом після закінчення строку дії договору, вважає неправомірним, а тому не погоджується з вимогами позовної заяви в цій частині, та вважає повністю погашеним тіло кредиту в розмірі 5000 грн. Нарахування комісії, в силу положення ст.228 ЦК України, п.15.1 договору, де вказаний розмір такої 0 грн., є нікчемним, а зарахування первісним кредитором коштів в рахунок заборгованості за кредитом є неправомірним. Крім того, за умовами договору про надання споживчого кредиту №7758934 від 09 вересня 2021 року сторони погодили строк кредитування 18 днів і доказів щодо пролонгації строку дії договору надано не було, тому відсутні підстави нараховувати відсотки після закінчення строку дії договору (18 днів). Також, зазначає, що оскільки правовідносини між сторонами відбулися у період воєнного стану в Україні, то він ( ОСОБА_1 ) звільнений від відповідальності за неправомірне користування коштами кредитора, в силу п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Таким чином, нараховані інфляційні збитки та 3% річних підлягають списанню кредитодавцем. З огляду на все вищевикладене не заперечує щодо стягнення з нього в користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за кредитним договором №77589343 від 09 вересня 2021 року у розмірі 13474,62 грн. та просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000 грн. та відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути такі витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (а.с. 180-183).
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 липня 2021 року ОСОБА_1 на офіційному сайті ТзОВ «Мілоан», заповнив анкету-заяву на кредит №103861501 (а.с.16) та пройшов ідентифікацію, шляхом надіслання на його номер телефону одноразового ідентифікатора.
16 липня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про споживчий кредит, відповідно до якого кредитодавець зобов`язувався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору (15 днів), надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у п.1.2. договору (5000 грн), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п.1.5.2. договору проценти за користування кредитом 7.50 грн., які нараховуються за ставкою 0.01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим розділом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (п.2.3.1.2 договору).
Сторонами був узгоджений графік платежів за договором про споживчий кредит №103861501 від 26 липня 2021 року, що є Додатком №1 до договору (а.с.14). 
До укладення договору про споживчий кредит відповідачу була також надана інформація про умови кредитування у вигляді паспорта споживчого кредиту (Додаток №2) (а.с.15).
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
ТзОВ «Мілоан» надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 5000 грн. безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок (а.с.12), свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. 
Водночас, відповідач, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 , за підрахунком первісного та нового кредитора, утворилась заборгованість на загальну суму 25690,43 грн., з яких: 3805 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21885,43 грн. заборгованість за відсотками (а.с.24-25,27).
Також, 09 вересня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77589343 ( а.с.28).
Згідно з п.1. договору ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувалося передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 
Загальний розмір наданої позики становив 12652 грн (п.2.1), а відповідно до п.2 договору строк позики склав 18 днів. 
Знижена процентна ставка обумовлена 0,70%, процентна ставка (базова) 1,99% в день.
Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1 договору позики). Запевнив, що наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.п. 5.2 договору позики). 
Відповідно до положень закону договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 , за підрахунком кредитора, утворилась заборгованість на загальну суму 36957,56 грн, з яких: 12652 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24074,02 грн. заборгованість за відсотками, 202,43 грн. інфляційні збитки, 29,11 грн. нараховані 3% річних (а.с.29, 31).
17 грудня 2021 року було укладено договір №17/12-2021-62, відповідно до якого ТзОВ "Мілоан" відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103861501 (а.с.33-54).
Разом з тим, 27 січня 2022 року було укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77589343 (а.с.55-71).
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №103861501, №77589343 (а.с.72-95).
18 лютого 2025 року було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТзОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103861501 та за договором №77589343 (а.с.96-111).
Таким чином, ТзОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №103861501 та за договором №77589343, що відповідач не спростовує.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В абзаці 2 ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При ухваленні рішення у справі, суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо заявлених позовних вимог позивача за договором №103861501, суд зазначає наступне.
Відповідно до розділу 2 договору, сторонами узгоджені умови пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту. Зокрема договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. 
Відтак суд приймає його до уваги та вважає доведеним те, що загальний строк кредитування не може перевищувати 75 днів, з яких 60 днів максимальний строк пролонгації.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.
Таким чином, позивач, відповідно до ст.1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
З огляду на викладене, суд вважає, що нараховані первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» відсотки та інші платежі протягом 75 днів (15 строк надання кредиту та 60 днів максимальний строк його пролонгації) підлягають стягненню з відповідача в користь кредитора ТзОВ «Факторинг Партнерс» і за підрахунком ТзОВ «Мілоан» така заборгованість, станом на 09 жовтня 2021 року, складає 7426,43 грн. (а.с.24-25). 
Щодо комісії, що нарахована за пролонгацію договору, суд зазначає, що на підставі п.2.2.1 договору, у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору, а тому твердження відповідача щодо безпідставності нарахування комісії кредитором є необгрунтованими та не можуть бути взяті судом до уваги. 
Крім того, пред`являючи вимоги про погашення кредиту за договором позики №77589343, позивач просив крім тіла кредиту, стягнути відсотки, що нараховані за межами 18 днів (строку обумовленого в п.1.2 цього договору).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором позики, посилався на Правила надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.47-52), які є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.6.5. Правил ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами понадстроково та у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту первісного кредитора належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтвержується нарахування відсотків за користування відповідачем позикою у розмірі 12652 грн. в період 18 днів, а тому стягненню підлягають як тіло кредиту так і відсотки нараховані у розмірі 4531,95 грн. за ставкою 1,99 %, за виключенням сплачених відповідачем суд (763,56 грн.), тобто в розмірі 3768,39 грн.
Щодо підставності нарахування інфляційних збитків та 3% річних суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
При цьому, 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан і законодавець запровадив захист для позичальників у кредитних і позикових відносинах через встановлення спеціального мораторію. 
У п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки, штрафу чи пені за такий період прострочення.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних в період з 24 лютого 2022 року (станом на дату розрахунку 10 січня 2023 року) у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.
Враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» 11231,43 грн. заборгованості за договором про споживчий кредит №103861501 від 26 липня 2021 року та 16420,39 грн. заборгованості за договором позики №77589343 від 09 вересня 2021 року, тобто нараховані заборгованості за тілом кредитів та відсотками, нарахованими у строки обумовлені договорами.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а.с.121-123), заявку на надання юридичної допомоги №400 від 01 грудня 2025 року (а.с.127), витяг з акту №25 про надання юридичної допомоги від 31 грудня 2025 року (а.с.129).
Як неодноразово зазначав Верховний суд при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову та приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі, який підлягає відшкодуванню на користь позивача з відповідача, підлягає зменшенню до 3000 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням того, що спір, який виник між сторонами відноситься до категорії типових спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, зміст позовної заяви та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат, а з наданої копії договору та акту вбачається постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах. Більше того компенсація судових витрат не повинна перетворюватися на спосіб додаткового збагачення фінансових установ за рахунок людей з мінімальними доходами в період воєнного стану.
Також суд бере до уваги ту обставину, що розгляд справи було здійснено без участі адвоката у судовому засіданні.
Згідно з ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, суд стягує сплачений останнім судовий збір у розмірі 1171,46 грн., що підтверджується документально (а.с.8).
Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263 ЦПК України, на підставі ст.610, ст.611, ст.625, ст.1050 ЦК України, суд

ухвалив:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (юридична адреса: Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за договором про споживчий кредит №103861501 від 26 липня 2021 року, у розмірі 11231 (одинадцять тисяч двісті тридцять одна) 43 коп. та за договором позики №77589343 від 09 вересня 2021 року, у розмірі 16420 (шістнадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 39 коп., а всього 27651 (двадцять сім тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн. 82 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (юридична адреса: Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371) 1171 (одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 46 коп. судового збору та 3000 (три тисячі) грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу, а всього 4171 (чотири тисячі сто сімдесят одна) грн. 46 коп. 
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя   підпис  А.В. Василюк