П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/36320/25
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
Дата і місце ухвалення: 20.03.2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А., 

розглянувши апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі №420/36320/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» звернулося до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 29 вересня 2025 року №70534000706, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 2 096 252 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам спору.
На думку контролюючого органу, під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» встановлено порушення вимог податкового законодавства, які полягали у безпідставному формуванні позивачем податкового кредиту та від`ємного значення податку на додану вартість за операціями з ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП» та ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ». 
Апелянт зазначав, що надані позивачем первинні документи не підтверджують реальності спірних господарських операцій, оскільки не дають можливості встановити походження придбаної сільськогосподарської продукції та простежити її рух по всьому ланцюгу постачання. На підтвердження своєї позиції контролюючий орган посилався на результати аналізу первинних документів, податкової звітності, відомостей Єдиного реєстру податкових накладних, інформаційних баз ДПС, а також податкової інформації щодо контрагентів позивача та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання. 
Крім того, апелянт вказував, що встановлені під час перевірки обставини свідчать про відсутність у контрагентів позивача та інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання достатніх матеріально-технічних, земельних і трудових ресурсів для здійснення задекларованих господарських операцій, що, на його думку, виключає можливість підтвердження фактичного походження та руху товару. При цьому контролюючий орган вважав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам та податковій інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. 
Посилаючись на викладене, апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначав, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій не підтверджені належними та допустимими доказами, тоді як спірні господарські операції фактично відбулися, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зареєстрованими податковими накладними, а також документами, що підтверджують подальший експорт придбаної сільськогосподарської продукції.
Крім того, позивач наголошував, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на податковій інформації щодо контрагентів та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання без встановлення будь-яких обставин, які б свідчили про відсутність фактичного руху товару чи обізнаність позивача щодо можливих порушень його контрагентів. Також позивач звертав увагу на безпідставність посилань контролюючого органу на господарські операції із ТОВ «САНВАЛІ», оскільки поставка пшениці на адресу позивача відбулася раніше, ніж були оформлені відповідні господарські операції між ТОВ «САНВАЛІ» та ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР».
Виходячи з наведеного, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду відповідно до вимог статей 124, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час судового засідання учасники справи надали пояснення по суті спору та не заперечували проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи відсутність заперечень учасників справи, а також те, що обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, з`ясовані, а матеріали справи містять достатньо доказів для її вирішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 200.11 статті 200, статті 79 Податкового кодексу України та наказу від 28 квітня 2025 року №96 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» з питань законності декларування заявленого до бюджетного відшкодування податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість, що становило понад 100 тис. грн, за декларацією з податку на додану вартість за березень 2025 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
У ході перевірки контролюючий орган направляв позивачу запити про надання документів та інформації щодо господарських операцій із контрагентами. На зазначені запити товариством були надані письмові пояснення та первинні документи, які, за твердженням позивача, підтверджують придбання сільськогосподарської продукції, її транспортування, оплату, зберігання, подальший експорт, а також відображення відповідних операцій у бухгалтерському та податковому обліку.
За результатами перевірки складено акт від 29 травня 2025 року №350/34-00-07-06/38721941, у якому контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пунктів 200.1 та підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.
На думку контролюючого органу, позивач безпідставно сформував податковий кредит та від`ємне значення податку на додану вартість за операціями з придбання сільськогосподарської продукції у ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП» та ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ», що призвело до завищення суми від`ємного значення ПДВ, яка підлягає перенесенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Обґрунтовуючи такі висновки, відповідач посилався на податкову інформацію щодо контрагентів позивача та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання, відсутність належного документального підтвердження походження придбаної продукції, неможливість простеження її руху по всьому ланцюгу постачання, а також недостатність у контрагентів матеріально-технічних, трудових і земельних ресурсів, необхідних для здійснення задекларованих господарських операцій.
Не погодившись із висновками акта перевірки, позивач подав заперечення, в яких зазначив, що всі господарські операції є реальними, підтверджуються належними первинними документами, а висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та податковій інформації щодо діяльності інших суб`єктів господарювання.
За результатами розгляду заперечень контролюючий орган залишив висновки акта перевірки без змін, після чого прийняв податкове повідомлення-рішення від 07 липня 2025 року №48934000706.
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 16 вересня 2025 року скаргу задоволено частково, первинне податкове повідомлення-рішення скасовано в частині, а Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято нове податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 29 вересня 2025 року №70534000706, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 2 096 252 грн.
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що прийняте без належних правових підстав, ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» звернулося до суду з цим адміністративним позовом.
Перевіривши правильність установлених судом першої інстанції обставин справи та надану їм правову оцінку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. 
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд, вирішуючи спір щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, перевіряє, чи прийнято таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а також чи є воно обґрунтованим, безстороннім, добросовісним, розсудливим і пропорційним. 
Отже, предметом перевірки суду апеляційної інстанції є не лише правильність застосування контролюючим органом норм матеріального права, а й з`ясування того, чи підтверджуються висновки, викладені в акті перевірки, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з правомірністю формування ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» податкового кредиту та від`ємного значення податку на додану вартість за господарськими операціями з придбання сільськогосподарської продукції у ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП» та ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ», реальність яких поставлена під сумнів контролюючим органом.
Предметом доказування у цій справі є обставини фактичного здійснення зазначених господарських операцій, належного документального оформлення їх результатів, фактичного руху товару, проведення розрахунків, використання придбаної продукції у господарській діяльності позивача, а також правомірність формування за такими операціями податкового кредиту та від`ємного значення податку на додану вартість, що зумовлює необхідність застосування положень розділу V Податкового кодексу України.
Відповідно до пунктів 198.1– 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право платника податку на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів (послуг) для використання їх у межах господарської діяльності. Датою виникнення такого права є дата першої з подій: списання коштів з банківського рахунку платника податку або отримання товарів (послуг). Згідно з пунктом 198.6 статті 198 та пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України до податкового кредиту не відносяться суми податку, не підтверджені зареєстрованими податковими накладними або іншими документами, визначеними цим Кодексом. Положення пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначають порядок формування від`ємного значення податку на додану вартість та умови його врахування у наступних звітних (податкових) періодах. 
Системний аналіз наведених норм свідчить, що право платника податків на формування податкового кредиту виникає за наявності сукупності юридичних фактів, а саме: фактичного здійснення господарської операції, її належного документального оформлення, наявності зареєстрованої податкової накладної та використання придбаних товарів (послуг) у межах господарської діяльності.
Водночас наведені положення Податкового кодексу України не ставлять право платника податків на податковий кредит у залежність від належного виконання податкових обов`язків його контрагентом, забезпеченості останнього трудовими, матеріально-технічними чи виробничими ресурсами або особливостей діяльності суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання. Такі обставини можуть враховуватися контролюючим органом як один із доказів, однак самі по собі не підтверджують відсутності реального характеру господарських операцій. Для висновку про неправомірність формування платником податкового кредиту контролюючий орган повинен довести недостовірність первинних документів або відсутність фактичного руху активів. 
Аналогічний правовий підхід неодноразово висловлено Верховним Судом, який зазначає, що визначальним критерієм правомірності формування податкового кредиту є реальність господарської операції, підтверджена належними первинними документами, тоді як податкова інформація щодо контрагентів, результати аналізу ланцюгів постачання або встановлені контролюючим органом ризики мають інформаційний характер та підлягають оцінці лише у сукупності з іншими доказами. Так само порушення податкового законодавства контрагентом чи іншими суб`єктами господарювання попередніх ланок постачання не може саме по собі бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит за відсутності доказів його недобросовісності чи участі у протиправній схемі. 
Колегія суддів також враховує, що одним із ключових доводів контролюючого органу є відсутність підтвердження походження сільськогосподарської продукції та неможливість простежити повний ланцюг її постачання. Разом із тим Податковий кодекс України не ставить право платника податку на формування податкового кредиту у залежність від встановлення контролюючим органом походження товару на всіх попередніх стадіях його обігу. Юридично значущими для вирішення цього спору є встановлення фактичного здійснення господарських операцій саме між позивачем та його безпосередніми контрагентами, достовірність первинних документів, підтвердження передачі товару, проведення розрахунків та використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. 
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення. Отже, у цій справі саме контролюючий орган повинен довести належними, допустимими та достатніми доказами відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій або недостовірність відомостей, відображених у первинних документах позивача. При цьому відповідно до статті 90 цього Кодексу суд оцінює кожний доказ окремо та всі докази у їх сукупності. 
Саме з урахуванням наведених критеріїв колегія суддів перевіряє доводи апеляційної скарги, висновки акта перевірки та правильність висновків суду першої інстанції щодо кожного зі спірних епізодів.
Одним із епізодів, які покладені контролюючим органом в основу спірного податкового повідомлення-рішення, є висновок про безпідставне формування ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР».
Колегією суддів установлено, що 27 березня 2025 року між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» (покупець) та ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР» (постачальник) укладено договір поставки № КГ2503-2702, предметом якого є поставка сільськогосподарської продукції українського походження відповідно до специфікацій до договору.
На підтвердження фактичного виконання зазначеного договору матеріали справи містять специфікації до договору, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні інструкції, банківські документи, оборотно-сальдові відомості, картки бухгалтерських рахунків, документи складського обліку та інші первинні документи, що підтверджують виконання договору.
Крім того, до матеріалів справи долучено договори транспортно-експедиційного обслуговування, договори перевезення, заявки на перевезення, акти надання транспортних послуг, документи щодо перевалки зерна у морському порту, митні декларації, інвойси, коносаменти, сертифікати якості та сертифікати походження товару, які у своїй сукупності підтверджують подальший рух придбаної продукції та її експорт за межі митної території України.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що вони узгоджуються між собою, містять послідовні відомості щодо укладення договору, поставки товару, його транспортування, оплати, зберігання, подальшої реалізації та експорту, а тому у своїй сукупності підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій.
При цьому відповідач не заперечує факту укладення договору поставки, реєстрації податкових накладних, здійснення розрахунків між сторонами, відображення господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача, а також факту подання зазначених первинних документів під час проведення перевірки.
Водночас висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій ґрунтується переважно на податковій інформації щодо контрагентів позивача та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання, результатах аналізу інформаційно-аналітичних баз ДПС, а також припущеннях щодо недостатності у окремих суб`єктів господарювання матеріально-технічних, виробничих, земельних і трудових ресурсів.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.
Посилання відповідача на недостатність у контрагентів матеріально-технічних, виробничих, земельних чи трудових ресурсів саме по собі не є належним доказом відсутності господарської операції, оскільки не спростовує належним чином оформлених первинних документів та не підтверджує відсутності фактичного руху товару між сторонами договору.
Так само доводи контролюючого органу щодо неможливості простеження повного ланцюга постачання продукції не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит, оскільки предметом доказування у цій справі є реальність господарських операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом. Сам по собі аналіз діяльності суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання без встановлення обставин, які б свідчили про відсутність фактичної поставки товару позивачу або недостовірність поданих ним первинних документів, не спростовує реальності спірних господарських операцій.
Колегія суддів також бере до уваги, що матеріали справи містять документи, які підтверджують подальший експорт придбаної сільськогосподарської продукції, зокрема митні декларації, інвойси, коносаменти, сертифікати якості та походження товару. Наявність зазначених документів узгоджується з первинними документами щодо придбання товару та свідчить про подальший рух товару у господарській діяльності позивача, що виключає висновок про безтоварність спірних господарських операцій.
При цьому відповідачем не встановлено недостовірності жодного з поданих позивачем первинних документів, не доведено фактів їх підроблення чи оформлення неуповноваженими особами, не наведено доказів відсутності фактичної передачі товару або проведення розрахунків між сторонами.
За таких обставин, оцінивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів доходить висновку, що господарські операції між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «АГРО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР» мали реальний характер, а відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірності висновків про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за зазначеними операціями.
Також, контролюючим органом в основу спірного податкового повідомлення-рішення покладено висновок про безпідставність формування ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП».
Як установлено колегією суддів, між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП» укладено договір поставки, виконання якого підтверджується специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними інструкціями, податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, документами складського обліку та іншими первинними документами.
Крім того, до матеріалів справи долучено договори транспортно-експедиційного обслуговування, договори перевезення, заявки на перевезення, акти надання транспортних послуг, документи щодо перевалки зерна у морському порту, митні декларації, інвойси, коносаменти, сертифікати якості та сертифікати походження товару, які у своїй сукупності підтверджують транспортування, подальший рух та експорт придбаної сільськогосподарської продукції.
Оцінивши наведені докази у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що вони узгоджуються між собою, не містять взаємних суперечностей та у своїй сукупності підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору поставки, передачу товару, його транспортування, оплату, відображення відповідних операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача, а також подальшу реалізацію та експорт придбаної продукції.
При цьому відповідач не заперечує факту укладення договору поставки, реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, проведення розрахунків між сторонами, відображення господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача, а також факту подання зазначених первинних документів під час проведення перевірки.
Водночас висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту ґрунтується переважно на аналізі податкової інформації щодо контрагента та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання, відомостях інформаційно-аналітичних баз даних ДПС, а також припущеннях про недостатність у окремих суб`єктів господарювання матеріально-технічних, виробничих, земельних і трудових ресурсів та непідтверджене походження придбаної продукції.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.
Посилання відповідача на відсутність у контрагента чи інших суб`єктів господарювання достатніх матеріально-технічних, виробничих, земельних або трудових ресурсів саме по собі не є належним та достатнім доказом нереальності господарських операцій, оскільки такі обставини не спростовують належним чином оформлених первинних документів та не підтверджують відсутності фактичного руху товару між сторонами договору.
Так само доводи контролюючого органу щодо непідтвердження походження товару та неможливості простеження повного ланцюга його постачання не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит, оскільки юридично значущими для вирішення цього спору є реальність господарських операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом, достовірність первинних документів, факт передачі товару, проведення розрахунків та використання придбаної продукції у господарській діяльності позивача. Сам по собі аналіз діяльності суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання за відсутності доказів недобросовісності позивача чи безтоварності операцій не спростовує фактичного здійснення спірних господарських операцій.
Колегія суддів також враховує, що матеріали справи містять митні декларації, інвойси, коносаменти, сертифікати якості та походження товару, які підтверджують подальший експорт придбаної продукції. Зазначені документи узгоджуються з первинними документами щодо її придбання, транспортування, оплати та складського обліку і свідчать про подальший рух товару у господарській діяльності позивача, що виключає висновок про безтоварність спірних операцій.
При цьому відповідачем не встановлено недостовірності жодного із поданих позивачем первинних документів, не доведено фактів їх підроблення чи оформлення неуповноваженими особами, не наведено доказів відсутності фактичної поставки товару, його оплати або використання у господарській діяльності позивача.
За таких обставин, оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів доходить висновку, що господарські операції між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «ВАЛ ДОР ГРУП» мали реальний характер, а відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірності висновків про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за зазначеними операціями.
Щодо взаємовідносин з ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ» по яким контролюючий орган робить висновок про безпідставне формування ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» податкового кредиту, то колегією суддів установлено, що на підтвердження фактичного здійснення зазначених господарських операцій матеріали справи містять договір поставки з додатками та специфікаціями, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні інструкції, банківські документи, оборотно-сальдові відомості, картки бухгалтерських рахунків, документи складського обліку, а також документи, які підтверджують походження придбаної сільськогосподарської продукції.
Крім того, до матеріалів справи долучено документи, оформлені між ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ» та виробниками сільськогосподарської продукції, а саме ФГ «СЛІТ», СТОВ «Україна», ТОВ «САПФІР К», ФГ «ЛАВЕРНА» та ФГ «ІВАННА 2013», зокрема договори поставки з додатками та специфікаціями, видаткові накладні, статистичну звітність за формами №4-сг, №29-сг та №37-сг, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки органів місцевого самоврядування щодо наявності земельних ділянок та інші документи, які підтверджують можливість вирощування, придбання і реалізації відповідної сільськогосподарської продукції.
Матеріали справи також містять договори транспортно-експедиційного обслуговування, договори перевезення, заявки на перевезення, акти надання транспортних послуг, документи щодо перевалки зерна у морському порту, митні декларації, інвойси, коносаменти, сертифікати якості та сертифікати походження товару, які підтверджують подальше транспортування, перевалку та експорт придбаної продукції.
Оцінюючи наведені докази відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що вони є взаємоузгодженими, не містять взаємних суперечностей та у своїй сукупності послідовно підтверджують походження продукції, її придбання постачальником, поставку позивачу, проведення розрахунків, транспортування, складське зберігання, подальший експорт і використання придбаної продукції у господарській діяльності позивача.
Наявність фактичних обставин щодо ФГ «СЛІТ», СТОВ «Україна», ТОВ «САПФІР К», ФГ «ЛАВЕРНА» та ФГ «ІВАННА 2013» свідчить про те, що походження придбаної продукції було документально підтверджено ще під час проведення документальної перевірки. При цьому відповідач не навів жодного належного та допустимого доказу недостовірності зазначених документів, а тому його доводи щодо неможливості встановлення походження товару не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Водночас висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій ґрунтуються переважно на аналізі податкової інформації щодо суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання, відомостях інформаційно-аналітичних баз даних ДПС та припущеннях про недостатність у окремих виробників матеріально-технічних, земельних і трудових ресурсів для вирощування відповідної сільськогосподарської продукції.
Також відповідач посилається на те, що ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ» не є виробником реалізованої продукції, а її постачання здійснювалося від інших суб`єктів господарювання, зокрема ТОВ «САНГРЕЙС» та ФГ «САПФІР К», щодо яких контролюючим органом зроблено висновок про неможливість здійснення задекларованих господарських операцій.
Наведені доводи колегія суддів відхиляє.
Сам по собі факт того, що постачальник не є виробником реалізованої продукції, не свідчить про нереальність господарської операції, оскільки норми податкового законодавства не пов`язують право платника податку на формування податкового кредиту з обов`язком його безпосереднього контрагента бути виробником товару.
Посилання відповідача на діяльність ТОВ «САНГРЕЙС» та інших суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання також не змінює наведеного висновку, оскільки зазначені особи не перебували у договірних відносинах із позивачем, а контролюючим органом не встановлено обставин, які б свідчили про обізнаність позивача щодо можливих порушень у діяльності таких суб`єктів або про його участь у будь-яких неправомірних діях, спрямованих на незаконне формування податкової вигоди.
Так само посилання контролюючого органу на недостатність матеріально-технічних, земельних чи трудових ресурсів окремих суб`єктів господарювання не можуть бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій, оскільки такі обставини самі по собі не спростовують достовірності первинних документів, не підтверджують відсутності фактичної передачі товару та не свідчать про відсутність реального руху активів між сторонами спірних правовідносин.
Аналогічно, податкова інформація щодо діяльності суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання сама по собі має інформаційний характер і за відсутності інших належних та допустимих доказів не може бути достатньою підставою для висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом.
При цьому відповідачем не встановлено недостовірності жодного з первинних документів, оформлених між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ», не доведено фактів їх підроблення чи оформлення неуповноваженими особами, не наведено належних і допустимих доказів, які б спростовували факт поставки товару, проведення розрахунків, відображення відповідних операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача, а також подальшого експорту придбаної продукції.
За таких обставин, оцінивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів доходить висновку, що господарські операції між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «ЛЕНД ФАРМ КЕПІТАЛ» мали реальний характер, а контролюючий орган не виконав покладений на нього частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення та не спростував належними, допустимими і достатніми доказами фактичне здійснення спірних господарських операцій та правомірність формування позивачем податкового кредиту.
Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Доводи апеляційної скарги були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими у справі доказами, не містять нових обставин, які б ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, та ґрунтуються переважно на повторенні висновків акта перевірки.
Посилання відповідача на відомості інформаційно-аналітичних баз даних ДПС, оцінку діяльності контрагентів позивача та суб`єктів господарювання попередніх ланок постачання, а також на непідтвердження походження товару самі по собі не спростовують належних і допустимих доказів, які підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його безпосередніми контрагентами.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається саме на такого суб`єкта. 
Проте відповідач не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували недостовірність первинних документів, відсутність фактичного здійснення господарських операцій або неправомірність формування позивачем податкового кредиту. 
За таких обставин негативні наслідки недоведеності правомірності оскаржуваного рішення покладаються на суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, належним чином оцінив зібрані докази і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не встановлено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки підстав, передбачених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування чи зміни рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року колегією суддів не встановлено, апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі №420/36320/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в строки та порядку, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук