П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року м. Київ
Справа № 752/23076/24
Провадження №22-ц/824/4980/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 22 липня 2026 року
Повний текст постанови складено 23 липня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Хасанової А.Р.

сторони: позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк» 
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 88141 від 30 січня 2019 року.
Позов мотивований тим, що 30 січня 2019 року між ПАТ КБ «Аркада» і ОСОБА_3 - в подальшому прізвище було змінено на « ОСОБА_4 », укладено Договір про іпотечний кредит № 88141 з подальшими змінами і доповненнями відповідно до додаткових договорів від 24 жовтня 2019 року № 1, від 30 липня 2020 року № 2, від 07 травня 2020 року № 3, від 06 грудня 2021 року № 4 (зміна прізвища).
Відповідно до п.2.1 до Договору про іпотечний кредит банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі (кредит) у розмірі 413 240,37 грн строком користування до 01 червня 2044 року.
30 червня 2023 року між АТ АКБ «Аркада» і АТ «Таскомбанк» укладено договір № GL3N223724 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1753, згідно якого права кредитора та іпотекодержателя перейшли до АТ «Таскомбанк», у тому числі за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141 з додатковими договорами до нього, укладеними з ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит виконано у повному обсязі, надано відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором, які отримані, що підтверджується заявою про перерахунок коштів від 30 січня 2019 року, розпорядженням про перерахунок коштів від 30 січня 2019 року і Меморіальним ордером № 1 від 30 січня 2019 року.
Однак, позичальником порушено законодавство України і умови договору про іпотечний кредит, своєчасно не сплачувались проценти за користування кредитними коштами, кредит відповідно до графіка повернення кредиту не повернуто. Внаслідок чого виникла заборгованість за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141, яка станом на 10 червня 2024 року становить 439 143,46 грн, з яких: 356 904,84 грн. - основний борг (в тому числі прострочений); 82 238,62 грн. - заборгованість про процентах (в тому числі простроченим).
17 січня 2024 року АТ «Таскомбанк» направило відповідачу повідомлення-вимогу про виконання боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит, однак станом на час подання позову погашення заборгованості не здійснено.
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141 в сумі 439 143,46 грн, стягнути понесені судові витрати.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АЬ «Таскомбанк» заборгованість за Договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141 в сумі 439 143 (чотириста тридцять дев`ять тисяч сто сорок три) гривні 46 коп, з яких: 356 904 (триста п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот чотири) гривні 84 коп. основний борг за кредитом (в тому числі простроченим), 82 238 (вісімдесят дві тисячі двісті тридцять вісім) гривень 62 коп. заборгованість по процентам (в тому числі простроченим).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір в сумі 6 587 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 15 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона посилаючись на незаконність ухваленого рішення, що ухвалено з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду або ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Таскомбанк» адвокат Романів А.А., проти доводів апеляційної скарги заперечував, та зазначив що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, а наведені в ній обставини не підкріплені жодним належним та допустимим доказом.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.
Позивач АТ «Таскомбанк» та третя особа ТОВ «ФК «Гарант Капітал» явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представників позивача АТ «Таскомбанк» та представника третьої особи ТОВ «ФК «Гарант Капітал».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 січня 2019 року між АТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_3 укладено Договір про іпотечний кредит № 88141. Банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 413 240,00 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва (ФФБ) з метою інвестування у житлове будівництво згідно з договором про участь у ФФБ № 88141 від 28 січня 2019 року на строк до 01 червня 2044 року. Позичальник зобов`язується на умовах Договору повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами (пункт 2.1) (а. с. 8-13).
Додатком № 3 до Договору про іпотечний кредит № 88141 від 30 січня 2019 року є графік повернення кредиту до 15 квітня 2043 року. Сторони Договору про іпотечний кредит погодили графік повернення кредиту шляхом щомісячного внесення коштів в строки, вказані в графіку повернення кредиту, а саме починаючи з 15 березня 2019 року і надалі кожного місяця 15 числа до 01 квітня 2043 року включно (а.с.20).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Договору про іпотечний кредит, банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, включаючи день видачі і виключаючи день повернення, виходячи з процентної ставки в розмірі 14,00 % річних. Розмір плати за користування кредитними коштами банк розраховує згідно п. 5.5 (формула розрахування процентів) договору.
Забезпечення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована, щодо яких встановлюється іпотека відповідно до іпотечного Договору. Іпотечний договір має бути укладений між банком і позичальником і посвідчений нотаріусом в приміщенні банку одночасно з укладенням цього договору (пункт 3.1 договору).
Банк має право вимагати дострокового розірвання Договору, повернення кредиту, разом із сплатою процентів і передбачених договором неустойок, а також відшкодування збитків, завданих банку, у разі невиконання будь-якого з додаткових зобов`язань позичальника, передбачених підпунктами 4.4.10-4.4.12 пункту 4.4 розділу 4 договору, або у разі ненадання ним необхідних документів чи відомостей, або умисного подання неправдивих відомостей про себе. Вимога про дострокове повернення кредиту направляться позичальнику у письмовій формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом десяти календарних днів з дати її одержання або у інші строки, зазначені банком у листі-вимозі (пункт 4.1.10 договору про іпотечний кредит).
Відповідно до пункту 4.1.11 Договору про іпотечний кредит банк має право задовольнити свої вимоги щодо виконання позичальником зобов`язань за цим договором за рахунок предмета іпотеки, або іншого забезпечення, яке може бути надане позичальником, в тому числі, застави майнових прав та іншого майна і грошових коштів позичальника (поручителів, майнових поручителів), у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або іпотекодавцем обов`язків за цим та іпотечним договорами або у випадку надання недостовірної інформації, що міститься в документах на отримання кредиту.
Відповідно до пункту 4.4.3 Договору про іпотечний кредит, позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені договором, та повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, що є додатком № 3 до цього Договору та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 5.2 Договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язаний щомісячно, не пізніше 15 числа відповідного місяця платежу, сплачувати на рахунок банку проценти за фактичну суму та строк користування кредитними коштами, нараховані станом перше число місяця платежу.
Проценти за користування кредитними коштами банк нараховує щомісячно з дати перерахування банком кредитних коштів. Нарахування процентів за поточний місяць банк здійснює в останній операційний день місяця. При розрахунку процентів кількість днів року приймається за 365 днів та у місяці за фактом (п.5.4 Договору).
Пунктом 6.3 Договору встановлено, у випадках прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами та/або прострочення повернення кредиту, позичальник сплачує на рахунок банку пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення, починаючи з наступної дати після дати сплати процентів за користування кредитом.
Згідно з пунктом 6.6 договору про іпотечний кредит, сторони дійшли згоди, що в разі несплати позичальником чергового платежу (суми нарахованих процентів та/або суми кредиту) протягом 3-х календарних місяців після настання строку сплати, банк має право (п.6.6.2), зокрема, задовольнити свої вимоги дострокового виконання основного зобов`язання за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог банку, що міститься в іпотечному договорі, в порядку, встановленому законодавством, а саме: а) організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між позичальником та будь-якою особою (покупцем); б) від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі (покупцю) на підставі іпотечного договору; в) набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань позичальника; г) звернути стягнення на предмет іпотеки - майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, шляхом повного виконання основного зобов`язання за договором за рахунок коштів внесених позичальником до ФФБ.
Також, відповідно до пунктів 6.6.3, 6.6.4 Договору про іпотечний кредит, сторони домовилися, що в разі несплати позичальником чергового платежу (суми нарахованих процентів та/або суми кредиту) протягом 3-х календарних місяців після настання строку сплати, банк має право, зокрема, звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та дострокове стягнення всієї суми заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та процентів за прострочку виконання позичальником своїх зобов`язань та інших платежів), а також суми необхідних витрат, пов`язаних з процедурою стягнення, за рахунок предмета іпотеки. Звернутися до суду з позовом про припинення дії договору та дострокове стягнення всієї суми заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та процентів за прострочку виконання позичальником своїх зобов`язань), а також суми необхідних витрат, пов`язаних з процедурою стягнення, за рахунок предмета іпотеки, та іншого майна позичальника.
Згідно з пунктом 6.8 договору про іпотечний кредит, у разі порушення позичальником основного зобов`язання або обов`язків за цим договором та/або за іпотечним договором банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
30 січня 2019 року ОСОБА_3 подала заяву на ім`я голови правління АТ АКБ «Аркада» про перерахування наданих кредитних коштів в сумі 413 240,37 грн. на рахунок НОМЕР_1 «Транзитний рахунок за розрахунками фізичних осіб згідно з договорами про участь у ФФБ АТ АКБ «Аркада» в АТ АКБ «Аркада» (а. с. 25).
Розпорядженням АТ АКБ «Аркада» від 30 січня 2019 року зобов`язано перерахувати з рахунку НОМЕР_2 кредитні кошти в сумі 413 240,37 грн згідно договору про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року у № 88141 на рахунок НОМЕР_1 «Транзитний рахунок за розрахунками фізичних осіб згідно з договорами про участь у ФФБ ПАТ АКБ «Аркада» (а. с. 28).
Згідно з меморіальним ордером від 30 січня 2019 року № 1 АТ АКБ «Аркада» внесло 413 240,37 грн за договором про участь у ФФБ № 88141 від 28 січня 2019 року за рахунок кредиту ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № № 88141 (а. с. 26).
Додатковим договором від 24 жовтня 2019 року № 1 до Договору про іпотечний кредит АТ АКБ «Аркада» за згодою сторін договору, викладено пункт 2.2 договору про іпотечний кредит в такі редакції: «банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 30 січня 2019 року до 23 жовтня 2019 року в розмірі 14,00 % річних; на період з до 24 жовтня 2019 року до 30 червня 2020 року в розмірі 5,00 % річних; починаючи з 01 липня 2020 року в розмірі 14,00 % річних. Всі інші умови договору залишено без змін» (а. с. 18).
Додатковим договором від 30 липня 2020 року № 2 до договору про іпотечний кредит АТ АКБ «Аркада» і ОСОБА_3 виклали пункт 2.2 Договору про іпотечний кредит в такі редакції: «банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 30 січня 2019 року до 23 жовтня 2019 року в розмірі 14,00 % річних; на період з 24 жовтня 2019 року до 30 червня 2020 року в розмірі 5,00 % річних; на період з 01 липня 2020 року по 29 липня 2020 року в розмірі 14,00 % річних; з 30 липня 2020 року по 31 грдуня 2020 року в розмірі 4,75 % річних; починаючи з 01 січня 2021 року в розмірі 14,00 % річних. Всі інші умови договору залишено без змін» (а. с. 19).
Додатковим договором про внесення змін та доповнень № 3 від 07 травня 2021 року до договору про іпотечний кредит № 88141 від 30 січня 2019 року банк проводить реструктуризацію кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором з дати підписання цього договору до 24 вересня 2023 року включно (п.1). Сторони погодили, що неустойка (штраф, пеня), право на яку виникло до моменту укладення цього додаткового договору, не застосовується у разі виконання позичальником умов реструктуризації, передбачених даним ддатковим договором (пункт 2). Позичальник не пізніше наступного дня після укладення цього додаткового договору зобов`язується сплатити банку кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 20 398,18 грн. (пункт 3). Сторони домовились, що незважаючи на інші положення кредитного договору, на строк дії цього додаткового договору встановлюється процентна ставка за користуванням кредитом у розмірі 0,01 річних (пункт 4). Позичальник зобов`язаний щомісячно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачувати банку 2 800,00 грн (пункт 5.2) (а. с. 23,24).
Додатковим договором про внесення змін та доповнень № 4 від 06 грудня 2021 року до договору про іпотечний кредит № 88141 від 30 січня 2019 року банк, предметом договору є внесення змін у зв`язку із змінною прізвища, ім`я, по-батькові ОСОБА_3 на ОСОБА_1 у реквізитах позичальника (а.с.22).
30 червня 2023 року між АТ АКБ «Аркада» і АТ «Таскомбанк» укладено договір № GL3N223724 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги, зокрема, за Договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141, укладеним між АТ АКБ «Аркада» і ОСОБА_3 , реєстр договорів (а. с. 29-33)
16 січня 2024 року АТ «Таскомбанк» направив ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про повернення заборгованості, яка станом на 10 січня 2024 року становить 418 392,90 грн, з яких: 345 704,64 грн - основний борг; 5 746,32 грн - строкова заборгованість за процентами; 11 200,00 грн - прострочений основний борг; 55 741,74 грн - прострочена заборгованість за процентами (а. с. 38,39).
Згідно з наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на 10 червня 2024 року становить 439 143,46 грн, з яких: 356 904, 84 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 82 238,62 грн - заборгованість про процентам (в тому числі прострочена) (а. с. 34).
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно умов договору від 30 червня 2023 року № GL3N223724 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та відповідно до вимог статей 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а АТ «Таскомбанк» набуло статусу нового кредитора.
Отже, АТ «Таскомбанк» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141, з подальшими змінами і доповненнями додатковими договорами від 24 жовтня 2019 року № 1, від 30 липня 2020 року № 2, від 07 травня 2021 року № 3, від 06 грудня 2019 № 4.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зважаючи на викладене вище, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредитних коштів та процентів за їх використання у строки, та в розмірі, визначеними договором.
За умовами Договору про іпотечний кредит, позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені договором, та повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, узгодженого сторонами в додатковому договорі; позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти шляхом поступового погашення своєї заборгованості за договором на рахунки в банку відповідно до графіку повернення кредиту (п.п. 4.4.3, 5.1 договору про іпотечний кредит).
Однак, відповідно до розрахунків, умови договору щодо своєчасного повернення кредиту позичальником виконуються неналежним чином, сплата кредитної заборгованості не здійснюється, що свідчить про порушення графіку погашення заборгованості за договором щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Також, частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Представником АТ «Таскомбанк» до позовної заяви додано належним чином засвідчені виписки з особового рахунку відповідача, які є первинними документами, а також розрахунок, що зроблений на підставі цих виписок (а.с. 34-37, 41-54)
Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 і від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц).
На підставі зазначених виписок, які відображають детальну інформацію про дату часткової сплати, розміри повернутих коштів, залишку заборгованості за кредитним договором, здійснено розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року № 88141.
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки по особових рахунках, які додані до позовної заяви відповідають вимогам законодавства встановленим для первинних документів та є належними доказами заборгованості відповідача за договором.
Про визнання умов договору свідчить і те, що між ПАТ АКБ «Аркада» і ОСОБА_2 у період з 30 липня 202006 грудня 2021 року укладались додаткові договори до договору про іпотечний кредит, а також укладення між ними 17 червня 2021 року додаткового договору про внесення змін та доповнень № 6 до договору про іпотечний кредит, яким сторони узгодили реструктуризації кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах справи зроблений на підставі зазначених первинних документів, будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачка суду не надала, як і не надано доказів щодо належного виконання умов кредитного договору.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитної заборгованості за договором про іпотечний кредит від 30 січня 2019 року 88141 у розмірі 413 240,37 грн.
Позивачем правомірно нараховувались проценти, відповідно до пункту 2.2 договору про іпотечний кредит зі змінами, внесеними вищевказаними додатковими договорами № 1 від 24 жовтня 2019 року, № 2 від 30 липня 2020 року (а.с.18,19), в яких, визначено, що банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини та вірно застосувавши положення ст.ст. 525, 526, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України дійшов вірного висновку щодо наявності у відповідача заборгованості перед Банком.
Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з дотриманням норм процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору та фактично зводяться до незгоди позивача із ухваленим судом рішенням.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна