ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 травня 2026 року	Справа №160/4332/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” зарахувавши до її загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1981 по 10.07.1984 роки та з 01.09.1984 по 01.07.1988 роки та всі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 .
В мотивування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що остання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 60-річного віку та відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набула право на призначення пенсії за віком. Позивач зазначила, що 02.02.2026 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим її документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в порядку екстериторіального принципу опрацювання заяв. За результатами розгляду поданих документів відповідачем прийнято рішення №134550037230 від 10.02.2026, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу. Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди її навчання з 01.09.1981 по 10.07.1984 у ПТУ №4 м. Львова та з 01.09.1984 по 01.07.1988 у Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана. На переконання позивача, відмова у врахуванні зазначених періодів навчання лише з формальних підстав, а саме через наявність виправлення у дипломі та відсутність печатки навчального закладу у довідці, є проявом надмірного формалізму з боку органу Пенсійного фонду України, оскільки подані документи містять достатні відомості для підтвердження факту її навчання та ідентифікації особи. Позивач також зазначила, що навіть без врахування спірних періодів навчання її страховий стаж, підтверджений записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1988 та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, становить понад 34 роки, тобто перевищує необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. Позивач вказує, що визначений відповідачем у спірному рішенні страховий стаж у розмірі 24 роки 10 місяців 2 дні не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки рішення не містить належного розрахунку стажу, переліку періодів, які не були враховані, та мотивів їх неврахування. Крім того, позивач наголосила, що відповідач, маючи відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV та статті 64 цього Закону повноваження щодо перевірки поданих документів, не здійснив жодних дій для підтвердження або спростування відомостей, зазначених у документах про навчання, не направляв відповідних запитів до навчальних закладів чи архівних установ, а фактично обмежився лише формальною оцінкою недоліків їх оформлення. З огляду на викладене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком, а також зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1981 по 10.07.1984 та з 01.09.1984 по 01.07.1988.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні. 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористався.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому відповідач просив суд долучити до справи витребувані судом документи.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2026 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з досягненням пенсійного віку.
Заява за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Згідно принципу екстериторіальності заяву та документи позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення №134550037230 від 10.02.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.
Як зазначено у вказаному рішенні, на час звернення позивач досягла віку 60 років 2 місяців 26 днів, а необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV становив 32 роки.
Разом із тим, орган Пенсійного фонду визначив страховий стаж позивача у розмірі 24 роки 10 місяців 2 дні та дійшов висновку про відсутність у неї необхідного страхового стажу для призначення пенсії.
Підставою для такого висновку стало неврахування до страхового стажу двох періодів навчання позивача:
з 01.09.1981 по 10.07.1984 у ПТУ №4 м. Львова відповідно до довідки №122 від 23.12.2025; 
з 01.09.1984 по 01.07.1988 у Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана відповідно до диплома серії НОМЕР_3 . 
При цьому у рішенні відповідача зазначено, що період навчання за дипломом НОМЕР_3 не зараховано у зв`язку з наявністю виправлення прізвища, яке, на думку органу Пенсійного фонду, не було належним чином завірене, а період навчання згідно з довідкою №122 від 23.12.2025 не враховано через відсутність печатки навчального закладу.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 неодноразово зазначав, що право на соціальний захист є одним із фундаментальних конституційних прав людини, а держава зобов`язана забезпечувати його реалізацію шляхом створення ефективного механізму соціального забезпечення.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням № 134550037230 від 10.02.2026 року у призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з неврахуванням до страхового стажу періодів навчання у період з 01.09.1981 року по 10.07.1984 року та з 01.09.1984 року по 01.07.1988 року.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2026 року звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На момент звернення із заявою позивачу виповнилося 60 років 2 місяці 26 днів, тобто вона досягла встановленого законом пенсійного віку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.
У зазначеному рішенні відповідач вказав, що страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 02 дні, оскільки до страхового стажу не було зараховано:
період навчання у ПТУ №4 м. Львова з 01.09.1981 року по 10.07.1984 року на підставі довідки №122 від 23.12.2025 року; 
період навчання у Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана з 01.09.1984 року по 01.07.1988 року згідно з дипломом серії НОМЕР_3 . 
При цьому підставами для неврахування вказаних періодів відповідач зазначив виключно формальні недоліки оформлення документів, а саме наявність виправлення прізвища у дипломі, яке, на думку відповідача, не було належним чином завірене, а також відсутність печатки навчального закладу на довідці №122 від 23.12.2025 року.
Суд не погоджується із такими висновками відповідача з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачено страхові внески.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності відповідного страхового стажу.
Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» були внесені зміни до статті 26 Закону №1058-IV, відповідно до яких поступово збільшено необхідну тривалість страхового стажу.
Так, для осіб, які досягли 60-річного віку у 2026 році, необхідний страховий стаж становить 33 роки.
Водночас суд звертає увагу, що спір у цій справі фактично стосується не наявності у позивача права на пенсію за віком за умови врахування всіх підтверджених періодів, а саме правомірності неврахування відповідачем окремих періодів навчання.
Правове регулювання зарахування періодів навчання до трудового стажу визначалося законодавством, чинним у період такого навчання.
Так, відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №593/283/17, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що формальні неточності у документах, які підтверджують трудовий стаж особи, не можуть бути самостійною підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення за умови, що такі документи у сукупності підтверджують факт відповідної діяльності.
Суд враховує, що відповідно до статті 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Водночас пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній трудовий стаж підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, навчання або архівними установами.
У даній справі позивач надала відповідачу документи, які містять відомості про її навчання:
довідку №122 від 23.12.2025 року, відповідно до якої вона навчалася на денній формі навчання у ПТУ №4 м. Львова у період з 01.09.1981 року по 10.07.1984 року; 
диплом серії НОМЕР_3 , який підтверджує навчання у Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана у період з 01.09.1984 року по 01.07.1988 року. 
Отже, загальна тривалість спірних періодів навчання складає понад 6 років 8 місяців, що має істотне значення для визначення права позивача на пенсійне забезпечення.
Суд зазначає, що відповідач, відмовляючи у врахуванні зазначених періодів, фактично поставив реалізацію позивачем конституційного права на пенсію у залежність від формальних недоліків оформлення документів, які виникли не з її вини.
Такий підхід суперечить принципу верховенства права, закріпленому статтею 8 Конституції України, а також принципу належного урядування.
Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Рисовський проти України» (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) та «Кечко проти України» (заява №63134/00, рішення від 08.11.2005 року) наголошував, що органи державної влади повинні діяти послідовно, передбачувано та не можуть покладати негативні наслідки недоліків роботи державних органів або інших установ на особу, яка добросовісно реалізує свої права.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи, а у разі необхідності — перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність зазначених у них відомостей.
Таким чином, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих документів відповідач не був позбавлений можливості звернутися із відповідними запитами до навчальних закладів чи архівних установ.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв будь-які дії щодо перевірки достовірності поданих позивачем документів.
Фактично відповідач обмежився лише формальною оцінкою зовнішніх недоліків документів, не дослідивши їх зміст та не встановивши відсутність самого факту навчання.
Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 року у справі №235/805/17 зазначив, що орган Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії повинен діяти не формально, а забезпечити повний, всебічний та об`єктивний розгляд поданих документів.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 року прийнято без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, необґрунтовано та непропорційно, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії з метою відновлення порушених прав позивача.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Закону №1058-IV саме органи Пенсійного фонду України є уповноваженими суб`єктами щодо призначення пенсій.
Суд не може перебирати на себе повноваження органу Пенсійного фонду та самостійно призначати пенсію, оскільки це належить до виключної компетенції відповідача.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №816/25/18 та від 30.03.2021 року у справі №520/3933/19, де зазначено, що судовий контроль за діяльністю суб`єкта владних повноважень не передбачає підміни його дискреційних повноважень.
Враховуючи, що після зарахування спірних періодів навчання страховий стаж позивача підлягає повторному обчисленню, а питання призначення пенсії потребує здійснення відповідних розрахунків органом Пенсійного фонду України, належним способом захисту порушеного права є:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 року; 
зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1981 року по 10.07.1984 року та з 01.09.1984 року по 01.07.1988 року; 
зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 02.02.2026 року про призначення пенсії за віком із урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1331,20 грн.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 887,47 грн.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №134550037230 від 10.02.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періоди навчання з 01.09.1981 по 10.07.1984 роки та з 01.09.1984 по 01.07.1988 роки та всі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2026 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 887,47 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна