справа № 991/6498/26
провадження №11-сс/991/387/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 , захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 травня 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні №52023000000000503 від 03 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 травня 2026 року частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_9 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_8 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 900 000 грн. із покладенням на нього процесуальних обов`язків строком до 29 липня 2026 року.
При ухваленні судового рішення слідчий суддя виходив з доведеності стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.368 КК та існування передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Водночас слідчий суддя дійшов висновку, що застава у визначеному розмірі є достатньою для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, тоді як покладення обов`язків носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду не є необхідним.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор САП ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, до якої подав зміни. З урахуванням змін до апеляційної скарги прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання сторони обвинувачення, застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 649 600 грн., а також покласти на нього передбачені ч.5 ст.194 КПК процесуальні обов`язки, у тому числі обов`язки носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначав, що слідчий суддя дійшов правильних висновків про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК, однак безпідставно визначив заставу у значно меншому розмірі, ніж просила сторона обвинувачення. На думку прокурора, визначений слідчим суддею розмір застави не відповідав тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, розміру неправомірної вигоди, майновому стану підозрюваного, його статусу судді Верховного Суду у відставці, професійним та соціальним зв`язкам, а також не був достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Прокурор також вважав необґрунтованою відмову слідчого судді у покладенні на ОСОБА_5 обов`язків носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду. На переконання прокурора, такі обов`язки відповідали встановленим ризикам, характеру кримінального провадження та були необхідними для забезпечення дієвості застосованого запобіжного заходу.
Крім того, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, за вимогами якої просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї захисник посилався на необґрунтованість підозри, відсутність конкретних фактичних даних на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність необхідності застосування до ОСОБА_5 будь-якого запобіжного заходу, а також неповноту судового розгляду та неналежну оцінку слідчим суддею доводів сторони захисту.
Захисник зазначав, що сторона обвинувачення не довела погодження ОСОБА_5 одержання неправомірної вигоди, його попередню змову з ОСОБА_10 , а також зв`язок між інкримінованою неправомірною вигодою та його процесуальною поведінкою як судді Великої Палати Верховного Суду. При цьому ОСОБА_5 голосував проти рішення, з яким сторона обвинувачення пов`язує неправомірну вигоду, та висловив окрему думку у відповідній справі.
Також захисник звертав увагу, що за місцем проживання ОСОБА_5 вилучено лише 2 300 доларів США із інкримінованих 50 000 доларів США, що, на його думку, саме по собі не підтверджувало одержання підозрюваним неправомірної вигоди в інкримінованому розмірі. Окремо посилався на необхідність критичної оцінки показань ОСОБА_10 з огляду на його процесуальне становище, зацікавленість у кримінальному провадженні, укладення угоди про визнання винуватості, а також на внутрішні суперечності у його показаннях.
Крім того зазначав, що з моменту проведення обшуку у травні 2023 року і до повідомлення про підозру ОСОБА_5 не переховувався, не виїжджав за межі України, з`являвся за викликами, надавав пояснення та документи, що, на переконання сторони захисту, спростовувало реальність ризиків та необхідність застосування до нього запобіжного заходу.
Також, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, за вимогами якої просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник посилався на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На переконання захисника, слідчий суддя не врахував, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, а ризики переховування, впливу на свідків та іншого перешкоджання кримінальному провадженню мали абстрактний характер і не підтверджувалися конкретними фактичними даними.
Захисник стверджував, що під час розгляду клопотання та в оскаржуваній ухвалі фактично змінювалося формулювання того, за що саме ОСОБА_5 нібито одержав неправомірну вигоду. На думку захисника, слідчий суддя не надав належної відповіді на доводи про значення голосування ОСОБА_5 проти рішення Великої Палати Верховного Суду, підготовку ним окремої думки, відсутність його контактів із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими особами, а також відсутність об`єктивних даних про попередню змову з ОСОБА_10 .
Окремо захисник посилався на те, що показання ОСОБА_10 є єдиним джерелом твердження про передачу ОСОБА_5 50 000 доларів США та мають оцінюватися з особливою обережністю, зазначав про суперечності у цих показаннях, можливість потрапляння вилучених у ОСОБА_5 купюр до цивільного обігу через обмінні пункти, а також про тривалий робочий конфлікт між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , що, на переконання сторони захисту, несумісне з версією про їх попередню змову.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити у повному обсязі з викладених у них та доповненнях підстав. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, вважали викладені в ній доводи необґрунтованими, а розмір застави, на визначенні якого наполягав прокурор, - надмірним і таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та майновому стану підозрюваного.
Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу з урахуванням змін до неї та просив її задовольнити у повному обсязі. Водночас проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечував, вважав наведені у них доводи необґрунтованими, а висновки слідчого судді щодо наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави - правильними.

Мотиви суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
За вимогами ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК, і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання відповідному ризику або ризикам.
При вирішенні питання щодо наявності обґрунтованої підозри предметом перевірки слідчого судді є не лише дотримання процесуального порядку повідомлення особі про підозру, а й дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок застосування до неї запобіжного заходу.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у кримінальному процесуальному законодавстві. Водночас згідно з ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Разом з цим стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що орган досудового розслідування або прокурор на цій стадії мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку. Зазначений стандарт передбачає менший рівень імовірності, необхідний на ранніх етапах кримінального провадження для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Тому на цій стадії суд не перевіряє доведеність винуватості особи поза розумним сумнівом, не встановлює остаточно наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення та не надає остаточної оцінки допустимості, достовірності й достатності кожного доказу для вирішення справи по суті.
На цій стадії кримінального провадження слідчий суддя має перевірити чи містять надані стороною обвинувачення матеріали такі факти або інформацію, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Тому суд не вирішує питання про доведеність вини ОСОБА_5 , правильність остаточної кримінально-правової кваліфікації його дій, наявність або відсутність усіх ознак складу злочину, а також не підміняє собою суд, який у разі направлення обвинувального акта здійснюватиме розгляд кримінального провадження по суті.
Із матеріалів провадження вбачається, що детективами НАБУ під процесуальним керівництвом прокурорів САП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №52023000000000503 від 03 жовтня 2023 року, зокрема за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК. 19 травня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища.
За змістом повідомлення про підозру ОСОБА_5 підозрюється в одержанні неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданої йому влади та службового становища судді Верховного Суду, в особливо великому розмірі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
За версією сторони обвинувачення, у межах кримінального провадження розслідуються обставини можливого одержання суддями Верховного Суду неправомірної вигоди за ухвалення судового рішення у справі №910/15551/20 в інтересах ОСОБА_11 та компанії «Ferrexpo AG». ОСОБА_5 інкримінується одержання частини неправомірної вигоди у розмірі 50 000 доларів США.
Повідомлення про підозру містить зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та стислий виклад фактичних обставин, у вчиненні яких підозрюється особа. Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому викладено фактичні обставини можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
На підтвердження обґрунтованості підозри сторона обвинувачення надала слідчому судді сукупність матеріалів, які стосуються як обставин розгляду справи №910/15551/20, так і ймовірного одержання, переміщення, розподілу та подальшого виявлення коштів. Зокрема, слідчим суддею досліджено матеріали щодо руху та результатів розгляду вказаної судової справи, протоколи за результатами оперативно-розшукових заходів (далі - ОРЗ) та негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД), матеріали, які відображають комунікацію між учасниками ймовірної схеми, відомості щодо можливої передачі неправомірної вигоди через ОСОБА_10 , протоколи допитів, протоколи обшуків і оглядів, а також матеріали щодо виявлення та вилучення частини грошових коштів, які сторона обвинувачення пов`язує з предметом неправомірної вигоди.
На думку суду, висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 підтверджується наданими слідчому судді та дослідженими матеріалами провадження, в яких наявна сукупність даних, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Суд враховує, що підозра ОСОБА_5 ґрунтується не лише на факті його участі у розгляді справи №910/15551/20 як судді Великої Палати Верховного Суду. Сторона обвинувачення пов`язує його можливу причетність із версією про одержання частини неправомірної вигоди у розмірі 50 000 доларів США, передачею такої вигоди через ОСОБА_10 , а також виявленням та вилученням частини грошових коштів, які сторона обвинувачення пов`язує з предметом неправомірної вигоди.
На цій стадії кримінального провадження суд не вирішує питання про достовірність, допустимість і достатність доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 , оскільки така оцінка належить до предмета судового розгляду по суті. Предметом перевірки суду є лише те, чи містять надані стороною обвинувачення матеріали у своїй сукупності факти та інформацію, достатні для висновку про можливу причетність особи до інкримінованого кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не був залучений до первинного ланцюга комунікацій між особами, яким інкримінується передача неправомірної вигоди, не спілкувався з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 чи його представниками, а також не голосував за рішення, яке сторона обвинувачення вважає ухваленим в інтересах ОСОБА_11 та компанії «Ferrexpo AG», самі по собі не спростовують висновку про наявність обґрунтованої підозри.
Суд враховує, що наведені доводи фактично спрямовані на спростування версії сторони обвинувачення по суті, оцінку змісту правової позиції ОСОБА_5 у справі №910/15551/20, його голосування, змісту окремої думки та характеру взаємовідносин з іншими особами, які згадуються у повідомленні про підозру. Такі обставини потребують перевірки під час подальшого досудового розслідування та, у разі направлення обвинувального акта до суду, під час судового розгляду по суті.
Доводи сторони захисту щодо процесуального статусу ОСОБА_10 , можливих мотивів надання ним показань, а також достовірності повідомлених ним відомостей також не спростовують висновку про наявність обґрунтованої підозри. Такі доводи підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування та, у разі направлення обвинувального акта, судового розгляду по суті. Водночас на цій стадії процесу вони не усувають можливості врахування повідомлених ОСОБА_10 відомостей у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.
Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ, за якою використання показань співобвинуваченого або особи, яка співпрацює зі стороною обвинувачення, саме по собі не є несумісним із гарантіями справедливого судового розгляду, однак потребує належної оцінки їх достовірності, мотивів надання та можливості сторони захисту їх оспорити. Зокрема, у справі «Лука проти Італії» (Luca v. Italy), рішення від 27 лютого 2001 року, заява №33354/96, ЄСПЛ виходив із того, що для застосування гарантій ст.6 Конвенції не є вирішальним формальний статус особи, яка надала показання, - свідка чи співобвинуваченого. У справі «Хабран і Далем проти Бельгії» (Habran and Dalem v. Belgium), рішення від 17 січня 2017 року, заяви №43000/11, №49380/11, ЄСПЛ також враховував ризики, пов`язані з показаннями осіб, які могли мати власний інтерес у співпраці з органами слідства, однак не розглядав сам по собі такий процесуальний інтерес як автоматичну підставу для визнання відповідних показань непридатними. Відповідно, процесуальний статус ОСОБА_10 та доводи захисту щодо можливих мотивів зміни ним позиції підлягають оцінці, але не усувають можливості врахування повідомлених ним відомостей у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження на стадії перевірки обґрунтованості підозри.
Так само суд не приймає доводи сторони захисту про необхідність фактичного вирішення питання щодо достовірності або недостовірності показань ОСОБА_10 вже на цій стадії. Надання остаточної оцінки таким показанням, перевірка причин зміни позиції цієї особи, встановлення наявності або відсутності мотиву для обмови, а також оцінка можливого впливу її процесуального становища на зміст повідомлених відомостей належать до предмета доказування під час подальшого досудового розслідування та, у разі направлення обвинувального акта, судового розгляду по суті. Натомість під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу суд перевіряє лише те, чи дає сукупність наданих матеріалів достатні підстави вважати підозру обґрунтованою.
Так само доводи сторони захисту про те, що під час обшуку у ОСОБА_5 вилучено лише 2 300 доларів США, тоді як йому інкримінується одержання 50 000 доларів США неправомірної вигоди, не виключають можливості перевірки органом досудового розслідування версії про одержання ним неправомірної вигоди у розмірі, зазначеному у повідомленні про підозру. Пояснення сторони захисту щодо походження вилучених коштів, а також можливості потрапляння відповідних купюр до цивільного обігу через обмінні пункти підлягають перевірці та оцінці у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.
Доводи захисту щодо відсутності попередньої змови між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , тривалого робочого конфлікту між ними, штучного створення доказів, неправдивості показань ОСОБА_10 та відсутності у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення не є очевидно безпідставними з погляду необхідності їх подальшої перевірки. Водночас вони не усувають наявного на цій стадії фактичного підґрунтя підозри, оскільки потребують оцінки всього комплексу доказів, перевірки версій сторін, з`ясування послідовності подій, мотивів учасників та допустимості відповідних доказів у передбаченому КПК порядку. Така перевірка виходить за межі завдань і процесуальних повноважень слідчого судді та суду під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
За таких обставин доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри здебільшого зводяться до власної оцінки матеріалів кримінального провадження та передчасного вирішення питань, які належать до предмета подальшого досудового розслідування або судового розгляду по суті.
Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та остаточну кваліфікацію його дій, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у цьому кримінальному провадженні доказів, які на час розгляду клопотання об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням та підтверджують існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення за викладених у повідомленні про підозру обставин.
З огляду на викладене, доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри суд вважає такими, що не спростовують відповідних висновків слідчого судді.
Встановлення наявності обґрунтованої підозри саме по собі не є достатньою підставою для застосування до особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до ч.2 ст.177, ч.1 ст.194 КПК сторона обвинувачення також має довести наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, та обставини, які свідчать про необхідність застосування відповідного запобіжного заходу для їх мінімізації.
З огляду на це суд переходить до перевірки висновків слідчого судді щодо існування ризиків кримінального провадження, їх інтенсивності, а також достатності застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 900 000 грн. із покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
За змістом ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є не будь-яка абстрактна можливість неналежної процесуальної поведінки, а наявність таких ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Ризиком у контексті кримінального провадження є не сама лише імовірність небажаної для сторони обвинувачення поведінки підозрюваного, а обґрунтована можливість вчинення ним конкретних дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, з урахуванням характеру повідомленої підозри, даних про особу, її процесуальної поведінки, стадії кримінального провадження та інших обставин, які мають значення для вирішення питання про запобіжний захід.
У цьому кримінальному провадженні для оцінки ризиків істотне значення мають характер повідомленої ОСОБА_5 підозри за ч.4 ст.368 КК, її зв`язок із розглядом судової справи Великою Палатою Верховного Суду, статус ОСОБА_5 як судді Верховного Суду у відставці, його професійний досвід, авторитет і коло професійних контактів, майновий стан, поведінка після набуття статусу підозрюваного, стадія досудового розслідування, а також коло осіб, показання або процесуальна поведінка яких можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Суд враховує, що професійний статус судді Верховного Суду у відставці сам по собі не доводить існування жодного з ризиків, передбачених ст.177 КПК. Разом з тим такий статус не може ігноруватися, оскільки інкриміновані обставини безпосередньо пов`язані з діяльністю Верховного Суду, розглядом судової справи, професійними контактами у суддівському середовищі та можливістю впливу на осіб, пов`язаних із цим кримінальним провадженням. Тому відповідні дані мають оцінюватися не ізольовано, а у взаємозв`язку з конкретними фактичними обставинами повідомленої підозри.
З урахуванням наведеного суд переходить до окремої оцінки кожного із ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення та щодо яких сторони висловили заперечення в апеляційних скаргах.
Перевіряючи висновок слідчого судді щодо наявності ризику переховування, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, колегією суддів враховано характер повідомленої ОСОБА_5 підозри, тяжкість можливого покарання, його статус судді Верховного Суду у відставці, обізнаність із правовими процедурами, майнові можливості, наявність паспорта для виїзду за кордон, а також доводи сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, його віку, стану здоров`я, постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків та відсутності фактів ухилення від органу досудового розслідування.
Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, суворість можливого покарання та наявність паспорта для виїзду за кордон не можуть бути самостійною підставою для висновку про наявність ризику переховування. Так само суд враховує, що з часу подій, які інкримінуються ОСОБА_5 , минув значний період, а матеріали провадження не містять даних про те, що до застосування запобіжного заходу він вчиняв дії, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування або суду.
Разом з тим зазначені обставини не усувають відповідного ризику повністю. Суд враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК, за яке законом передбачено суворе покарання. Характер повідомленої підозри, можливі правові та професійні наслідки кримінального переслідування для судді Верховного Суду у відставці, обізнаність підозрюваного із правовими процедурами та наявність у нього майнових можливостей у сукупності з іншими обставинами можуть об`єктивно впливати на оцінку ймовірності неналежної процесуальної поведінки.
Водночас суд враховує вік ОСОБА_5 , його стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, сталі соціальні зв`язки, відсутність встановлених спроб ухилення від органу досудового розслідування, а також дані про його попередню процесуальну поведінку після проведення слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні. Наведені обставини свідчать про зниження інтенсивності цього ризику.
Відхиляючи доводи сторони захисту про повну відсутність ризику переховування, суд зазначає, що належна попередня процесуальна поведінка підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та соціальних зв`язків зменшують інтенсивність цього ризику, однак не спростовують його існування з огляду на характер повідомленої підозри, тяжкість можливого покарання та інші наведені вище обставини.
Отже, висновок слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, є обґрунтованим. Натомість належна попередня процесуальна поведінка підозрюваного, відсутність встановлених фактів ухилення, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та соціальних зв`язків свідчать про невисоку інтенсивність цього ризику.
Оцінюючи висновок слідчого судді щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, суд враховує, що цей ризик слідчий суддя визнав доведеним з огляду на характер повідомленої ОСОБА_5 підозри, його статус судді Верховного Суду у відставці, участь у розгляді справи №910/15551/20 у складі Великої Палати Верховного Суду, професійні контакти у суддівському середовищі та коло осіб, показання або процесуальна поведінка яких можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про те, що професійний статус судді Верховного Суду у відставці сам по собі не може автоматично свідчити про наявність ризику незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження. Так само відсутність встановлених фактів здійснення ОСОБА_5 такого впливу або спроб його здійснення має значення для оцінки інтенсивності відповідного ризику.
Водночас зазначені обставини не спростовують існування цього ризику повністю. Ризик незаконного впливу не потребує обов`язкового встановлення вже вчиненої спроби впливу, оскільки його зміст полягає у наявності реальної можливості такої поведінки з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження. У цій справі така можливість пов`язана не лише зі статусом ОСОБА_5 як судді Верховного Суду у відставці, а з характером повідомленої йому підозри, її зв`язком із розглядом справи №910/15551/20 Великою Палатою Верховного Суду, ймовірною участю інших осіб у подіях, що перевіряються органом досудового розслідування, а також необхідністю отримання та перевірки показань осіб, які перебували або могли перебувати у професійних контактах із підозрюваним.
Суд також враховує, що відповідно до передбаченої КПК процедури отримання показань спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим або прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду - шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні. Отже, ризик незаконного впливу на осіб, які можуть давати показання, не втрачає актуальності автоматично лише через те, що орган досудового розслідування вже отримав від них певні відомості на стадії досудового розслідування.
При цьому суд виходить із того, що професійний статус і зв`язки підозрюваного мають значення лише у поєднанні з конкретними фактичними обставинами кримінального провадження, а не як самостійна підстава для обмеження його прав. Саме зв`язок повідомленої підозри з діяльністю Верховного Суду, розглядом конкретної судової справи, колом суддів, працівників суду та інших осіб, які можуть володіти відомостями про обставини кримінального провадження, надає цьому ризику достатнього фактичного підґрунтя.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу не спілкувався зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні, а частина осіб уже надала показання, не спростовують існування ризику незаконного впливу. Такі обставини зменшують його інтенсивність, однак не усувають саму можливість впливу з огляду на характер повідомленої підозри, коло осіб, причетних до подій, які перевіряються, та необхідність подальшої процесуальної перевірки їхніх показань.
Відхиляючи доводи сторони захисту про повну відсутність ризику незаконного впливу, суд зазначає, що відсутність встановлених спроб такого впливу з боку ОСОБА_5 зменшує інтенсивність ризику, однак не усуває його з огляду на характер підозри, професійний статус підозрюваного та коло осіб, на яких потенційно може бути спрямований такий вплив.
З огляду на викладене висновок слідчого судді про наявність ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, є обґрунтованим. Цей ризик має істотне значення у контексті обставин цього кримінального провадження, однак відсутність встановлених спроб впливу, попередня процесуальна поведінка підозрюваного та дані про відсутність тривалого спілкування з відповідними особами мають значення для оцінки його інтенсивності.
Перевіряючи висновок слідчого судді щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, суд виходить із того, що цей ризик має самостійний зміст і не може автоматично ототожнюватися з ризиком незаконного впливу на свідків чи інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.
Професійний статус судді Верховного Суду у відставці, тривалий досвід роботи, авторитет і коло професійних контактів самі по собі не є достатніми для висновку про існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Такі обставини можуть мати значення лише у поєднанні з конкретними даними, які індивідуалізують цей ризик саме щодо підозрюваного та показують його відмінність від ризику незаконного впливу.
У цьому кримінальному провадженні слідчий суддя мав підстави врахувати, що ОСОБА_5 тривалий час здійснював правосуддя як суддя Верховного Суду, має значний професійний досвід, обізнаність із судовими та процесуальними механізмами, а повідомлена йому підозра безпосередньо пов`язана з розглядом справи №910/15551/20 Великою Палатою Верховного Суду, тобто з тією професійною сферою, у якій він мав службовий статус, авторитет та професійні контакти.
Отже, у цьому випадку йдеться не про абстрактне посилання на юридичну обізнаність або професійний досвід підозрюваного, а про їх поєднання з конкретними обставинами кримінального провадження: характером інкримінованих подій, їх зв`язком із діяльністю Верховного Суду, необхідністю подальшої перевірки обставин розгляду справи №910/15551/20, а також колом осіб, які можуть володіти відомостями, що мають значення для кримінального провадження.
Водночас суд враховує доводи сторони захисту про відсутність конкретних даних щодо вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. Такі доводи мають значення для оцінки інтенсивності відповідного ризику. Водночас ризик у розумінні ст.177 КПК не потребує доведення вже вчиненого перешкоджання, оскільки його зміст полягає у наявності обґрунтованої ймовірності такої поведінки з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
Тому відсутність встановлених спроб перешкоджання кримінальному провадженню з боку ОСОБА_5 та його попередня процесуальна поведінка не спростовують повністю існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, однак свідчать про його помірну інтенсивність на час апеляційного перегляду.
За таких обставин суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику перешкоджання ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК. Водночас відсутність встановлених конкретних дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, та попередня процесуальна поведінка підозрюваного свідчать про помірну інтенсивність цього ризику.
Наявність обґрунтованої підозри та встановлених ризиків переховування, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином свідчать про існування процесуальних підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має встановити, зокрема, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази наявність обґрунтованої підозри та хоча б одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК. Як уже зазначено вище, у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя обґрунтовано встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК, а також ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.
Застава за своєю правовою природою спрямована на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам. У цьому кримінальному провадженні, з огляду на наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків та їх інтенсивність, застосування до ОСОБА_5 застави є необхідною та достатньою формою процесуального забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Отже застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави відповідає встановленим у цьому провадженні процесуальним передумовам та є співмірним способом забезпечення його належної процесуальної поведінки на цій стадії кримінального провадження.
Надаючи оцінку обґрунтованості визначеного слідчим суддею розміру застави, суд виходить з такого.
Як уже зазначалося, прокурор вважав заставу в розмірі 900 000 грн. недостатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та наполягав на її збільшенні до 10 649 600 грн. Своєю чергою сторона захисту, заперечуючи наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, фактично вважала необґрунтованим і сам визначений слідчим суддею розмір застави.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених ризиків. При цьому розмір застави має достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього.
За змістом ч.5 ст.182 КПК щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, застава визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, яка підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути визначена у розмірі, який перевищує такі межі.
Отже, розмір застави не може визначатися ізольовано від одного окремого ризику або лише з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення. Він має оцінюватися через сукупність установлених обставин: обґрунтовану підозру, характер інкримінованого кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, дані про його особу, а також характер та інтенсивність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.
У цьому кримінальному провадженні слідчий суддя визначив ОСОБА_5 заставу у розмірі 900 000 грн., тобто у розмірі, який перебуває в межах, передбачених п.3 ч.5 ст.182 КПК для особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину. Це свідчить про те, що слідчий суддя врахував характер повідомленої підозри, інкримінований розмір неправомірної вигоди, особу підозрюваного, його майновий стан, вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, репутацію, попередню процесуальну поведінку та встановлені ризики.
Суд враховує, що ризик переховування має невисоку інтенсивність, ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних має істотне значення у контексті обставин цього кримінального провадження, а ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином має помірну інтенсивність. Така сукупна оцінка ризиків підтверджує необхідність визначення застави у відчутному для підозрюваного розмірі, однак не обґрунтовує автоматичного визначення застави саме у розмірі, запропонованому прокурором.
Прокурор, обґрунтовуючи необхідність визначення застави у розмірі 10 649 600 грн., посилався на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, розмір ймовірної неправомірної вигоди, майновий стан ОСОБА_5 та встановлені ризики. Водночас сама по собі можливість особи внести більшу заставу або наявність у неї певних активів не означає необхідності визначення застави саме у такому розмірі. Застава не є видом покарання, попередньою конфіскацією чи способом компенсації ймовірної неправомірної вигоди, а має забезпечувати належну процесуальну поведінку підозрюваної особи.
Для збільшення застави до розміру, запропонованого прокурором, сторона обвинувачення мала довести не лише те, що такий розмір потенційно може бути внесений, а й те, що саме він є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам. Проте прокурор не навів достатніх доводів, які б свідчили, що застава у розмірі 900 000 грн. не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а належний рівень процесуальної поведінки може бути досягнутий лише шляхом визначення застави у розмірі 10 649 600 грн.
Водночас суд не погоджується і з позицією сторони захисту про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави. Наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, характер інкримінованого кримінального правопорушення, розмір ймовірної неправомірної вигоди та дані про особу підозрюваного свідчать про необхідність застосування до нього застави як заходу забезпечення належної процесуальної поведінки.
Доводи сторони захисту щодо віку, стану здоров`я, наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків, належної процесуальної поведінки, сімейного стану, благодійної допомоги Збройним Силам України та іншим особам були предметом оцінки слідчого судді та обґрунтовано враховані при визначенні розміру застави. Саме з урахуванням цих обставин слідчий суддя не погодився з розміром застави, запропонованим стороною обвинувачення, та визначив її у значно меншій сумі.
З урахуванням наведеного застава у розмірі 900 000 грн. є істотною, враховує характер повідомленої підозри, майновий стан підозрюваного, дані про його особу, вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, репутацію, попередню процесуальну поведінку та встановлену інтенсивність ризиків. Такий розмір застави достатньою мірою гарантує виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, не має карального чи конфіскаційного характеру та не є завідомо непомірним.
Отже, підстав для скасування застави або збільшення її розміру до 10 649 600 грн. судом не встановлено.
Так само необґрунтованими суд вважає доводи прокурора про необхідність покладення на ОСОБА_5 додаткових обов`язків носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд може покласти на підозрюваного один або кілька процесуальних обов`язків, необхідність яких доведена прокурором. Отже, покладення обов`язку носити електронний засіб контролю або обов`язку не відлучатися з визначеної території без дозволу не є автоматичним наслідком застосування застави, а потребує окремого обґрунтування того, що з огляду на конкретні ризики та їх інтенсивність інші процесуальні обов`язки є недостатніми для запобігання цим ризикам.
Прокурор вважав, що застосування електронного засобу контролю та заборони відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу необхідні для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та запобігання встановленим ризикам. Водночас такі доводи не переконують суд у необхідності покладення на підозрюваного цих додаткових обов`язків.
Як зазначено вище, ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду має невисоку інтенсивність. Його мінімізація забезпечується покладеними на підозрюваного обов`язками прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, а також здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні за своїм змістом насамперед пов`язаний із можливістю комунікації з визначеним колом осіб. Тому його мінімізація досягається передусім покладенням на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а не технічним контролем його місцезнаходження.
Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином має помірну інтенсивність, а прокурор не довів, що саме носіння електронного засобу контролю або додаткова заборона відлучатися з м.Києва і Київської області є необхідним та ефективним способом запобігання цьому ризику.
Суд також враховує вік ОСОБА_5 , його стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, попередню процесуальну поведінку та відсутність встановлених фактів ухилення від органу досудового розслідування або суду. У сукупності з оціненою вище інтенсивністю ризиків ці обставини не свідчать про необхідність додаткового обмеження у вигляді електронного засобу контролю або заборони відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу.
За таких умов прокурор не довів, що без покладення на ОСОБА_5 обов`язків носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу застосована застава та вже покладені на нього процесуальні обов`язки не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку або запобігти встановленим ризикам.
Отже, підстав для покладення на ОСОБА_5 додаткових обов`язків носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду суд не встановив.
Інші доводи апеляційних скарг не містять самостійних підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
Основні аргументи сторін щодо обґрунтованості підозри, наявності ризиків кримінального провадження, застосування застави як виду запобіжного заходу, її розміру та необхідності покладення на підозрюваного додаткових процесуальних обов`язків оцінені судом у відповідних частинах цього рішення.
Інші доводи сторони захисту переважно стосуються достовірності показань окремих осіб, допустимості окремих матеріалів, достатності доказів для доведення винуватості, версії щодо походження вилучених коштів, значення голосування ОСОБА_5 у справі №910/15551/20, змісту окремої думки та остаточної кримінально-правової оцінки його дій, тобто питань, які не підлягають остаточному вирішенню на стадії застосування запобіжного заходу.
Інші доводи прокурора фактично зводяться до наполягання на суворішій оцінці ризиків, більшому розмірі застави та необхідності додаткових процесуальних обов`язків, однак ці питання вже перевірені судом і не дають підстав для іншого висновку.
Відповідно до практики ЄСПЛ ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди належним чином мотивувати свої рішення, однак не вимагає детальної відповіді на кожен довід сторони, якщо він не має вирішального значення для результату провадження.
Отже, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірив наявність процесуальних підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, визначив її розмір з урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваного та встановлених ризиків, а також обґрунтовано не поклав на нього додаткові обов`язки носити електронний засіб контролю та не відлучатися з м.Києва і Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, істотних порушень норм КПК, які могли б бути підставою для скасування або зміни ухвали слідчого судді, судом не встановлено. У зв`язку з цим апеляційні скарги прокурора та сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді як законна й обґрунтована - без змін.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 404, 405, 407, 422 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 травня 2026 року - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________   _______________   _______________
ОСОБА_1     ОСОБА_2     ОСОБА_3