ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року
м. Харків
справа № 646/6743/25
провадження № 22-ц/818/3692/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Правекс Банк»,
третя особа – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 09 березня 2026 року в складі судді Іщенко О.В. 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Правекс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про відсутність права іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2008 року між нею та АКБ «Правекс Банк» укладено кредитний договір № 6426-005/08Р, за умовами якого кредитор надав грошові кошти у розмірі 35 000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно із договором страхування нерухомого майна, на строк до 10.10.2023 зі сплатою 14,49 % річних.
10 жовтня 2008 року після укладення кредитного договору вона уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер - 1483. Відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу житлового будинку оплата правочину здійснена у сумі 172448,50 гривень, які еквівалентні 35 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 4,9271 гривень) - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ «Правекс Банк» згідно із кредитним договором № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року.
У цей же день для забезпечення кредитного договору банком-кредитором укладені: договір поруки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року з ОСОБА_4 та договір іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року з нею. Предметом договору іпотеки є придбаний нею житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначила, що 30 вересня 2016 року ПАТ КБ «Правекс Банк» звернулось до суду із позовом про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором станом на 28.05.2015 у загальній сумі 62 432,36 доларів США. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року, у справі № 646/10982/16-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс Банк» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року касаційну скаргу АТ «Правекс Банк» задоволено частково: рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за пропуском строку скасовано та постановлено у цій частині нове рішення, яким у стягненні відсотків відмовлено у зв`язку із втратою такого права. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
15 квітня 2021 року АТ «Правекс Банк» звернулось до суду із позовом, у якому просило стягнути солідарно з неї та ОСОБА_4 на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 276 942,44 доларів США, а також судові витрати у розмірі 4154,14 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, у справі № 646/2597/21 у задоволенні позовної заяви АТ «Правекс Банк» відмовлено.
Вказала, що оскільки основне зобов`язання припинилось за встановленим договором кредиту строком закінчення дії кредитного зобов`язання 10 жовтня 2023 року, то і іпотека є дійсною тільки до дати припинення основного зобов`язання - 10 жовтня 2023 року. Підтвердженням припинення 10 жовтня 2023 року основного зобов`язання (кредиту) за кредитним договором, укладеним між нею та АТ «Правекс Банк» є запис в Українському бюро кредитних історій, внесений безпосередньо банком у її кредитну історію. Згідно із вказаним записом: тип кредиту - кредит, термін кредиту - до 10.10.2023; кредит закритий - списаний, вид забезпечення - NA.
Посилалася на те, що банк відмовляється визнати факт закінчення дії кредитних зобов`язань 10 жовтня 2023 року, відповідно, відмовляється визнати факт припинення іпотеки як похідного зобов`язання від основного (кредитного), що, на її думку, є протиправним.
Просила визнати іпотеку за договором іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року, укладеним між нею та АТ «Правекс Банк», предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , припиненою, а право вимоги АТ «Правекс Банк» за договором іпотеки – відсутнім; стягнути з АТ «Правекс Банк» на свою користь судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 09 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішеннями суду у справах № 646/10982/16-ц та № 646/2597/21 установлено не тільки факти видачі кредитних коштів банком та наявності заборгованості у неї, але й відсутності підстав їх стягнення судом через пропуск строку позовної давності, що у подальшому характеризувало зобов`язання як натуральне. Підтвердженням реального припинення 10.10.2023 основного зобов`язання (кредиту) за кредитним договором, укладеним між нею та АТ «Правекс Банк», є офіційний запис в Українському бюро кредитних історій, внесений безпосередньо банком у її кредитну історію. АТ «Правекс Банк» через сплив позовної давності втратив право і можливість примусового стягнення кредитного боргу безпосередньо, а також за рахунок забезпечувального зобов`язання як через суд, так і позасудово. Банк вже реалізував своє право на судовий захист у 2014 та 2016 роках і отримав рішення, якими відмовлено у праві Банку на стягнення з позивача кредитного боргу, у тому числі і за рахунок іпотеки за плином строку давності. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні фактично дає банку «другий шанс» на отримання боргу шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, попри те, що право банку на примусове виконання рішеннями суду скасовано. Зазначила, що списання кредиторської заборгованості є підставою для припинення іпотеки. Посилалася на те, що оскільки банк не може стягнути борг примусово, іпотека стає безпідставною та бездієвою, оскільки вже не виконує своїх функцій примусу, але при цьому незаконно обмежує її права власності у частині розпорядження своїм майном.

07.05.2026 за допомогою системи «Електронний суд» АТ «Правекс Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним боргом (зокрема, і за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, і відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 6426-005/08Р, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 35 000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно із договорами страхування нерухомого майна, укладання яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог пункту 6.1.14 даного договору. Кредит надається позичальникові строком з 10 жовтня 2008 року до 10 жовтня 2023 року зі сплатою 14,49 відсотків річних. Даний договір набуває чинності з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за ним (а.с.11-15).
10 жовтня 2008 року ОСОБА_5 набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Носовою О.В. (а.с.20-23).
У забезпечення виконання кредитного договору 10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 6426-005/08Р, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_2 , загальною площею - 69,5 кв м, житловою - 36,9 кв м та надвірних будівель та споруд: льох літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, літній душ літ. Ж, гараж літ. Д, літня кухня літ. Е, огорожа № 1 - 3, 6, колодязь № 4, 5, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2.1. договору іпотекодержатель має право, зокрема, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов`язаних із пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, пов`язаних із утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису тощо.
Згідно з пунктом 3.1.1 цього договору при порушенні іпотекодавцем умов основного зобов`язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов даного договору та у випадках, установлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку (а.с.16-19).
Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 08 жовтня 2009 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб за актовим записом № 21 (а.с.25). 
08 вересня 2015 року ОСОБА_5 змінила ім`я на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданим 08 вересня 2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.26).
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року у справі № 646/10982/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПравексБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПравексБанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, позов ПАТ КБ «ПравексБанк» та зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року апеляційні скарги ПАТ КБ «ПравексБанк» та представника ОСОБА_4 – ОСОБА_6 - залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року - залишено без змін.
Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що, зокрема, у задоволенні первісного позову банку відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу АТ «ПравексБанк» задоволено частково, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «ПравексБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПравексБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків відмовлено; в іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року залишено без змін.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року У задоволенні позовних вимог АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості – відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Правекс-Банк» – залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року – залишено без змін.
Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки банком заявлено до стягнення 3% річних від заборгованості за тілом кредиту, у стягненні якої відмовлено рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.10.2017 (справа №646/10982/16-ц), зі змінами, внесеними постановою Верховного Суду від 15.01.2020, у зв`язку із пропуском позовної давності. Отже, 3% річних нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, а тому у задоволенні такої вимоги, як і стягненні подвійної облікової ставки НБУ, слід відмовити за безпідставністю.
З витягу з Українського бюро кредитних історій вбачається, що за наданою Акціонерним товариством «Правекс Банк» інформацією, за договором (6426-005/08Р): тип кредиту – іпотечний кредит, дата видачі кредиту – 10.10.2008, сума кредиту – 35 000,00, поточна заборгованість – 62 432,36, поточна прострочена заборгованість – 55 801,36, валюта – USD, термін кредиту до – 10.10.2023, кредит закритий? – списаний, дата оновлення – 02.06.2024, вид забезпечення – NA, вартість забезпечення в базовій валюті – NA (а.с.44,67).
Відповідно до відповіді АТ «Правекс Банк» від 28.04.2025 позичальниця ОСОБА_7 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 6426-005/08Р від 10.10.2008 перед банком, і станом на дату звернення кредитна заборгованість позичальниці перед банком складає 34023,00 доларів США за тілом кредиту та 28409,36 доларів США за процентами. Також зазначено, що облікова операція банку зі списання заборгованості за кредитом є внутрішньою дією банку, яка не впливає на правовідносини сторін (а.с.33).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.
Згідно з нормою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.
У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Боржник має виконати повністю те, що ним було обіцяне. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).
У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Сплив позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.
Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав такого припинення, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, у ЦК України та в Законі України «Про іпотеку» немає такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. У цій справі Велика Палата Верховного Суду відхилила довід позивачки про відсутність у кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності.
Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Вказана правова позиція є сталою та незмінною протягом тривалого часу та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16 (провадження № 61-35327св18), від 21 листопада 2018 року (провадження № 61-37670св18), від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16 (провадження № 61-33814св18), від 09 квітня 2019 року у справі № 910/3359/18, від 28 жовтня 2019 року у справі № 626/1799/17 (провадження № 61-2382св19), від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18 (провадження № 61-9980св19), від 29 червня 2022 року у справі № 664/1667/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 331/6035/21 (провадження № 61-6203св23), від 08 листопада 2023 року у справі № 359/10612/19 (провадження № 61-13435св23), від 18 грудня 2024 року у справі № 712/9022/21 (провадження № 61-9448св24), від 16 вересня 2025 року у справі № 504/2560/19 (провадження № 61-9149св24).
У постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.
Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).
У справі, що переглядається, заявниця у позовній заяві посилається на те, що у неї відсутні будь-які зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із закінченням строку його дії та закінченням позовної давності за вимогами, які б міг пред`являти відповідач, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 646/10982/16-ц.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року у справі № 646/10982/16-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року та постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року у відповідній частині, у задоволенні первісного позову банку відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не є підставою для задоволення позовної вимоги про припинення іпотеки та відсутнім права вимоги АТ «Правекс Банк» за договором іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», а тому правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Посилання ОСОБА_1 на те, що списання кредиторської заборгованості є підставою для припинення іпотеки, є безпідставними, оскільки така підстава не передбачена законом. Крім того, АТ «Правекс Банк» у своїй відповіді від 28.04.2025 зазначало про наявність заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 09 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова