Справа № 183/4193/26
№ 2/183/5257/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про:
- визнання, що частки у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на момент смерті ОСОБА_3 , є рівними та складають по 1/3 на кожного;
- визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 – чоловік ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, 1/3 частка квартири в АДРЕСА_2 . Іншими спадкоємцями за законом є доньки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилися. З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася. В лютому 2022 року розпочалась збройна агресія російської федерації та на початку березня 2022 року позивач виїхала з міста Сєверодонецьк до міста Рівне, в кінці березня позивач поїхала в Німеччину та 19 березня 2022 року отримала тимчасовий прихисток та тимчасово проживає в Німеччині в квартирі для осіб, які отримали тимчасовий прихисток, перебуває на повному матеріальному забезпеченні держави Німеччини. Приїхавши в Україну в липні, з метою оформлення свої спадкових прав, позивач спадщину оформити не змогла. Звернувшись до нотаріуса, їй відмовлено у прийнятті спадщини у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви на прийняття спадщини. 09 липня 2025 рішенням Самарівського міськрайонного суд Дніпропетровської області визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак 12 березня 2026 року державний нотаріус Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Діанова Анна Юріївна відмовила у вчиненні нотаріальної дії через відсутність інформація в реєстрі речових прав щодо реєстрації права власності на квартиру, яка входить до складу спадщини. Позивач указує, що довідку про реєстрацію за особами права власності на квартиру з КП Сєверодонецьке БТІ отримати не можливо у зв`язку зі знаходженням м. Сіверськодонецьк в окупації. Наголошує, що оскільки до складу спадщини увійшло нерухоме майно, яке належало померлому ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та позивачеві ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а стаття 1226 ЦК України дозволяє спадкувати лише частки у спільному сумісному майні, на сьогоднішній день спадкоємець позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно.
Через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно та виділу частки у праві власності померлого чоловіка позивача, остання не має змоги оформити у нотаріуса спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Постановленою суддею ухвалою від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріальні посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Також витребувано від нотаріуса копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 .
На виконання вищевказаної ухвали 06 травня 2026 року судом отримано копію спадкової справи та 19 травня 2026 року нотаріальні посвідчені копії доказів.
Постановленою у підготовчому засіданні 07 липня 2026 року ухвалою задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
До судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про підтримання позову та розгляд справи у відсутність представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відзиву на позов не подав. У заяві не заперечив проти задоволення позову.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у справі № 183/7802/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішення набрало законної сили 09 серпня 2025 року.
Вказаним рішенням установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Павлоградського району Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 , про що 03 жовтня 2023 року Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис за № 1887, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2023 року, наданим суду у засвідченій представником позивача копії. Згідно з довідкою від 16 травня 2022 року №1250-5001599134, наданої в засвідченій представником позивача копії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 . Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 02 липня 1973 року, серії НОМЕР_2 , наданим в засвідченій представником позивача копії. Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 січня 1983 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданим 11 серпня 2007 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 21 березня 1974 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_11 25 грудня 2010 року зареєструвала шлюбу з ОСОБА_12 , у зв`язку з чим, змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_13 ». Таким чином позивач та відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів наявності інших спадкоємців за законом, або спадкоємців за заповітом чи спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять. З наданої представником позивача належним чином засвідченої копії закордонного паспорту ОСОБА_1 убачається, що остання здійснювала в`їзд на територію України лише 17 липня 2023 року, 30 вересня 2023 року та 21 липня 2024 року. 25 липня 2024 року з метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся на адресу приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Мурашко Л. О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , але постановою приватного нотаріуса №1291/01-16 від 24 липня 2024 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропуском ним строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Судом установлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась, про що свідчить відповідна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77768447 від 25 липня 2024 року, наданий у відповідь на запит нотаріуса.
Обставини, встановлені у рішенні підтверджуються доказами, наданими позивачем, аналогічними дослідженим у рішенні № 183/7802/24 /а.с.13-14, 15-16, 20, 21, 22, 23/.
Відповідно до посвідченої 05 травня 2026 року Діановою А. Ю., державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області, зареєстрованої у реєстрі за №4-207, копії свідоцтва про право власності на житло, від 24 березня 2000 року встановлено, що Сєвєродонецьким ГПП об`єднання «Азот» Луганської області посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 47,9 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 24 березня 2000 року № 48. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу № 769 29 березня 2000 року /а.с.62/.
Згідно з посвідченою 05 травня 2026 року Діановою А. Ю., державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області, зареєстрованою у реєстрі за №4-209, копією технічного паспорта, складеного 22 березня 2000 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47,9 кв. м, розміщена на 3-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 27,4 кв. м. Технічний паспорт містить підписи посадових осіб БТІ, відомості про підстави набуття права, власників, ідентичні вказаним у свідоцтві /а.с.63-64/.
Надана суду, посвідчена 05 травня 2026 року Діановою А. Ю., державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області, зареєстрована у реєстрі за №4-211, копія домової книги квартири за адресою: АДРЕСА_2 , прошита та посвідчена заст. начальника Сєвєродонецького РВ УМВС України 29 березня 2000 року містить реєстраційний напис Сєвєродонецького БТІ на останній сторінці, згідно з яким право власності на квартиру за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 зареєстроване в Сєвєродонецькому БТІ 28 березня 2000 року. Реєстраційний напис містить підпис посадової особи БТІ. Також, надана домова книга містить відомості про реєстрацію прописки ОСОБА_3 з 26 січня 1996 року, ОСОБА_1 з 26 січня 1996 року, ОСОБА_5 з 09 червня 1999 року /а.с.65-70/.
Згідно з отриманою судом копією витягу зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, окрім іншого, що:
- 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 нотаріусу подано заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 /а.с.37 зворот/;
- 09 жовтня 2025 року нотаріусом інформацією зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) перевірено відсутність спадкових справ щодо ОСОБА_3 /а.с.40/;
- 09 жовтня 2025 року нотаріусом інформацією зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) перевірено відсутність заповітів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.40 зворот-41/;
- згідно з витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01 жовтня 2023 року, виданим Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією Сіверськодонецького району Луганської області за № 386, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним була зареєстрована ОСОБА_1 /а.с.52 зворот/; 
- 14 жовтня 2025 року Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією Сіверськодонецького району Луганської області за № 3602 ВА/2025 повідомлено про неможливість надання інформації щодо зареєстрованого права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 через перебування вказаного документу в архіві Сіверськодонецького БТІ, який залишився на тимчасово окупованій території України та не був вивезений на підконтрольну Україні територію /а.с.53 зворот-54/;
- з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 467811126 від 12 березня 2026 року вбачається відсутність зареєстрованого права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.56 зворот/;
- 12 березня 2026 року за № 499/02-31 нотаріусом Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з неможливістю отримання відомостей, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Підставою відмови вказано, що на запит нотаріуса від 10 жовтня 2025 року №1821/02-14 щодо надання інформації про реєстрацію нерухомого майна до 01 січня 2013 року Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області від 14 жовтня 2025 року за вих. № 3602 ВА/2025 повідомила, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях, та оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 жовтня 2023 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе. Згідно зі ст. ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії /а.с.57-58/.
Вирішуючи позов суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Суду надано належні та допустимі докази наявності у позивача документу, що засвідчує право власності (свідоцтво про право власності) спадкодавця на житло, яке зареєстровано згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести право власності спадкодавця.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію, отримати докази підтвердження реєстрації у виді реєстрових книг БТІ як позивач, так і суд, позбавлені можливості.
Спадкодавцем право власності набуте у 2000 році. Наданий позивачем доказ у виді свідоцтва про право власності, виданий органом приватизації, зареєстрований органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, як у свідоцтві, так і в домовій книзі свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності спадкодавця, отримання інформації щодо зареєстрованого права власності на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, суд висновує, що позивачем доведено право власності спадкодавця на спірне майно.
За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особливості реалізації права на спадкування щодо тимчасово окупованої території, передбаченої частиною першою статті 3 цього Закону, регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, крім заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.
За п. 2.1, 2.2, 2.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (надалі – Порядок 296) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; про згоду бути виконавцем заповіту; про відмову від заповідального відказу; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її/його подачі за місцем заведення спадкової справи, крім випадків, передбачених підпунктом 2.11 цього пункту.
Так, матеріали справи свідчать, що нотаріусом заведено спадкову справу після подання позивачем заяви про прийняття спадщини, перевірено наявність зареєстрованих спадкових справ, спадкових договорів, заповітів.
За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
За таких обставин, наведені докази у сукупності свідчать про те, що спадкодавець набув права власності на спірну квартиру на праві спільної сумісної власності разом з позивачем та третьою особою, а тому таке його право власності увійшло до складу спадщини. 
Вирішуючи питання щодо складу спадщини суд ураховує таке.
Згідно з ч. 1 – 3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
За ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
У зв`язку з тим, що суду не надано договору щодо поділу майна, не наведено підстав, які б свідчили про необхідність відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності, суд висновує, що спадкодавець у рівних частинах з позивачем та третьою особою набув права власності на спірне майно, а отже його частка, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, становить 1/3.
За таких обставин, наведені докази у сукупності свідчать про те, що спадкодавець набув права власності на 1/3 частку у спірній квартирі, а тому таке його право власності увійшло до складу спадщини.
Водночас, як виснувано в постанові КЦС ВС від 14 серпня 2024 року у справі №522/3974/20, визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Належним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.
Також, оскільки суду не надано доказів на підтвердження права позивача представляти інтереси третьої особи, слід відмовити в позові щодо визнання за третьою особою права власності та роз`яснити право третьої особи звернутися з такими вимогами до суду самостійно.
Надані в справу докази свідчать, що на момент смерті ОСОБА_3 позивач була зареєстрована з ним та є його дружиною. Інших осіб першого ступеня споріднення, які б на момент смерті постійно проживали, подали заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 судом не встановлено, а тому суд висновує, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину та якій відмовою нотаріуса, що полягає у невизнанні державою права власності на нерухоме майно померлого, створено перешкоди в реалізації спадкових справ.
Зважаючи на вищенаведене, оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, прийняла спадщину у строки та порядку, встановленому Законом, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню. 
Також з приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Позивачем право власності набуте у 2000 році. Надані позивачем докази у виді свідоцтва, технічного паспорта, домової книги містять відомості про посвідчення органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 рік – Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію права власності, що свідчить про дотримання законодавства, яке діяло на момент реєстрації квартири. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру разом з іншими співвласниками.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, нотаріусом отримано від відповідача відомості про неможливість належного підтвердження реєстрації права власності позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, за наведених ідентичних підстав щодо встановлення частки у праві власності спадкодавця, суд висновує, що позивач у рівних частинах зі спадкодавцем та третьою особою набула права власності на спірне майно, а отже її частка, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, становить 1/3.
Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, прийняла спадщину у строки та порядку, встановленому Законом, інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом відсутні, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, існують перешкоди у реєстрації права власності позивача, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині права спадкування та права власності. 
В іншій частині позову належить відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду в повному обсязі складене та підписане 30 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
третя особа – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя         Д. О. Парфьонов