Справа №:755/6332/26
Провадження №: 2-о/755/334/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Заруднього І.В., заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Малага, Королівство Іспанія.
На обґрунтування заяви зазначив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Малага, Королівство Іспанія, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27 лютого 2026 року заявник звернувся до Консульства України в Малазі з іноземним свідоцтвом про смерть, виданим компетентними органами Іспанії, з проханням здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 . Зазначене свідоцтво легалізоване відповідно до вимог міжнародного та національного законодавства шляхом проставлення апостиля. Однак, заявникові відмовлено в державній реєстрації смерті дружини у зв`язку з чим в державному реєстрі актів цивільного стану запис про смерть ОСОБА_2 відсутній, тому державні органи України, в тому числі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, не визнають смерть ОСОБА_2 , що впливає на права та інтереси заявника. Також не відбулося автоматичне припинення шлюбу.
З огляду на те, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане в м. Малага, Королівство Іспанія, заявник не має можливості зареєструвати її смерть в органах ДРАЦС та отримати свідоцтво про її смерть.
З огляду на викладене вимоги заяви просив задовольнити, встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Малага, Королівство Іспанія.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2026 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку окремого провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 липня 2026 року на 14 год. 00 хв.
08 липня 2026 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Зарудній І.В., 08 липня 2026 року (вхід. № 44421) подав заяву про розгляд справи без участі заявника, вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.
Заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету заінтересованої особи 14 травня 2026 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документу від 14 травня 2026 року, що міститься в матеріалах справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до таких висновків.
До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 10 жовтня 2010 року, що належить ОСОБА_1 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наявний штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 , 1986 року народження, актовий запис від 26 серпня 2015 року № 2085.
Також до матеріалів справи долучено копію сторінок паспорту серії НОМЕР_2 , орган та дата видачі не зазначені, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наявний штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_1 , 1984 року народження, від 26 серпня 2015 року.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 26 серпня 2015 року серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві,
26 серпня 2015 року зареєстровано шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис
№ 2085. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - « ОСОБА_1 », дружини - « ОСОБА_1 ».
Зі свідоцтва про народження від 11 червня 2016 року серії НОМЕР_4 , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1855. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 29 липня 2025 року компетентним органом Королівства Іспанія. Суд враховує, що на свідоцтві проставлено апостиль, дата проставляння 29 липня 2025 року, запис № TLMAC/2025/018095, проставлено відповідний штамп Міністерства президії, юстиції та зв`язків з кортесами - Головного департаменту послуг.
Справжність перекладу документу з іспанської мови на українську засвідчено Консулом України Консульства України в Малазі Крамаренко М.С. 30 липня 2025 року, зареєстровано в реєстрі за
№ 570/4-1483.
У долученій до матеріалів справи довідці Консульством України в Малазі від 30 липня 2025 року, вих. № 61416/26-540-90004, зазначено, що в труні з тілом громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Малага відсутні сторонні предмети.
У листі Міністерства закордонних справ України від 03 квітня 2026 року, вих. № 71/36-560-43952, представнику ОСОБА_1 - адвокату Зарудньому І.В., роз`яснено, що у випадку, якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентними органами держави перебування, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не провадиться. Чинними законодавством України також не передбачено внесення до Реєстру інформації про зареєстрований іноземним органом факт смерті громадянина України. Між Україною та Королівством Іспанія застосовуються положення Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року. Згідно з положеннями Конвенції, єдиною формальною процедурою для засвідчення офіційних документів, призначених для використання на території іншої держави-учасниці Конвенції, є проставляння спеціального штампу «APOSTILLE» (далі - апостиль) уповноваженим органом країни походження документа. Враховуючи зазначене вище, для використання в Україні видане в Іспанії свідоцтво про смерть ОСОБА_2 має бути засвідчене апостилем іспанською уповноваженою установою.
Консульством України в Малазі від 08 квітня 2026 року, вих. № 61416/18-500-45483, представнику ОСОБА_1 - адвокату Зарудньому І.В., роз`яснено, що Україна та Королівство Іспанія є державами-учасницями Гаазької конвенції, а тому свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, видані на території Королівства Іспанія, які пред`являються в Україні, визнаються державними органами України за умови проставляння на документі апостилю Королівства Іспанія. Враховуючи отриману інформацію, а також долучену копію апостильованого та засвідченого перекладом на українську мову свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , вбачається, що реєстрація смерті була проведена в державних органах Королівства Іспанія. Також повідомлено, що видане на підставі проведеної державної реєстрації смерті свідоцтво підтверджує факт смерті особи та визнається в Україні. Проведення повторної державної реєстрації смерті або внесення даних про смерть до Державного реєстру актів цивільного стану громадян законодавством України не передбачено.
До матеріалів справи також долучено паперову копію військово-облікового документа
Громового Ю.В., сформованого 07 квітня 2026 року через сервіс «Резерв+», у якому зазначено, що останній перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відмітки про своєчасне уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії відсутні.
Також в матеріалах справи містить паперова копія сповіщень із мобільного застосунку щодо відмови у наданні відстрочки з приміткою про наявність інформації про іншого з батьків. Зазначено, що у записах Державного реєстру актів цивільного стану не знайдено інформації, що інший з батьків дитини втратив батьківські права або помер.
Суд враховує, що зазначені копії повідомлень не містять інформації про суб`єкта звернення.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від
05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц (провадження № 61-18514сво21), зазначено, що «у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 320/948/18 зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня
2019 року у справі № 632/580/17, від 06 квітня 2026 року у справі № 214/3475/24).
Таким чином, під час розгляду цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, визначено Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 (далі - Інструкція).
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні), встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Згідно з пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Це положення пункту 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні узгоджується зі змістом статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка встановлює правила визнання в Україні документів, що видані уповноваженими органами іноземних держав у формі, встановленій відповідним законодавством іноземних держав.
За правилами статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» для визнання дійсності таких документів в Україні є необхідним дотримання процедури їх легалізації, окрім випадків, коли відповідно до законодавства або міжнародного договору України легалізація не вимагається або передбачена інша процедура встановлення дійсності відповідних документів.
Отже, чинним законодавством України передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку або інший порядок, визначений законом або міжнародним договором України.
Основними процедурами встановлення дійсності іноземних офіційних документів є консульська легалізація та проставляння апостилю.
Вимоги та порядок консульської легалізації передбачено положеннями Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року та Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від
04 червня 2002 року.
Процедура проставляння апостилю передбачена Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року (далі - Гаазька конвенція 1961 року), до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-III.
Дія конвенції поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти;
d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів (стаття 1 конвенції).
Статтю 2 Гаазької конвенції 1961 року визначено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.
Відповідно до частини другої статті 3 Гаазької конвенції 1961 року дотримання процедури проставляння апостилю не можна вимагати, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.
Королівство Іспанія та Україна, є країнами-учасницями Гаазької Конвенції, прийнятої в 1961 році, отже, застосовують положення Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року
Таким чином, відповідно до положень Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів для держав-учасниць Конвенції, іспанські документи, які будуть використовуватись в Україні, мають бути засвідчені штампом «Апостиль».
На документи, видані в Королівстві Іспанія, «Апостиль» проставляється відповідними уповноваженими органами Іспанії.
Таким чином, необхідність у реєстрації факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть відсутня, оскільки відповідний факт уже зареєстровано компетентним органом іноземної держави - Королівства Іспанія, про що видано відповідне свідоцтво про смерть. Таке свідоцтво є дійсним на території України, тому заявник не позбавлений можливості використовувати таке свідоцтво у будь-яких правовідносинах на території України.
З огляду на викладене підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, тому у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити.
Керуючись статтями 43, 46, 49 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про міжнародне приватне право», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», статтями
2-7, 12, 13, 81, 265-268, 293, 294, 305, 306, 315-319, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 26088676, адреса місцезнаходження: бульв. Верховної Ради, 8/20, м. Київ, 02100.
Повний текст рішення виготовлено 13 липня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова