Справа № 727/13364/23
Провадження № 2/727/263/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року   Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого   Танасійчук Н.М.,
за участю секретаря судового засідання  Кремзелюк О.В.,
представника позивача     ОСОБА_1 ,
розглянувши в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації вартості майна,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд: визнати об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру загальною площею 43,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . та стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , компенсацію вартості частки квартири, з урахуванням вимоги про збільшення позовних вимог, у розмірі 679 369.50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 вересня 2012 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. В шлюбі у сторін , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина ОСОБА_8 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
За час шлюбу сторонами за спільні кошти восени 2017 року набуто 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.
Позивач зазначає, що під час підготовки документів для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що вказана квартира відчужена відповідачем 18.08.2023 року за договором купівлі-продажу своїй матері – ОСОБА_9 . На переконання позивача, відчуження майна здійснено відповідачем з метою уникнення його поділу та позбавлення позивача права на частки квартири; згоди на розпорядження спільним майном позивач не надавала, а компенсації вартості її частки не отримувала.
Позивач вважає, що вартість відчуженого майна, квартири, підлягає врахуванню при поділі та просить, з урахуванням вимоги про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача матеріальну компенсацію за її частку в спільному сумісному майні , у розмірі 679 369.50 грн.
Ухвалою суду від 09.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
31.01.2024 року до Шевченківського районного суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що вимоги позивачки є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами. На його думку, питання щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , було врегульовано сторонами ще до припинення шлюбних відносин. На підтвердження цього посилається на нотаріально посвідчену заяву позивачки про згоду на укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 18.08.2023 року, а також на рішення суду про розірвання шлюбу, з якого, на думку відповідача, вбачається відсутність між сторонами спору щодо поділу майна на момент припинення шлюбу. У зв`язку з цим вважає, що предмет спору в даній справі відсутній, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Крім того, відповідач заперечував проти визначеного позивачкою розміру компенсації вартості 1/2 частки квартири, зазначаючи, що вона не надала доказів її ринкової вартості та не обґрунтувала заявлену суму 500 000 грн. При цьому посилався на звіт про оцінку квартири № 4417, складений під час її відчуження 18.08.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири становила 540 000 грн.
12.02.2024 року представником позивачки надано відповідь на відзив , в якому заперечуються доводи відзиву, зазначено, що надання позивачкою нотаріально посвідченої згоди на продаж спірної квартири саме по собі не свідчить про досягнення сторонами домовленості щодо поділу спільного майна подружжя. Вказувала, що така згода була надана під час спільного проживання сторін та за наявності спільних планів на майбутнє і стосувалася виключно можливості відчуження квартири. Вказує, що добровільний поділ майна подружжя передбачає досягнення між сторонами домовленості щодо розподілу майна, визначення часток кожного з подружжя або розміру грошової компенсації, що оформлюється відповідним договором, зокрема договором про поділ майна подружжя, договором про виділ майна чи шлюбним договором. Жодного такого договору між сторонами укладено не було. 
У зв`язку з цим сторона позивача вважає безпідставними доводи відповідача про позасудове врегулювання спору та відсутність предмету спору, наполягаючи на тому, що спір щодо поділу квартири існує та підлягає вирішенню судом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2025 рокуза клопотанням сторони позивача було призначено у даній справі судову оціночну експертизу спірної квартири.
На виконання ухвали від 24 листопада 2025 року – 26 грудня 2025 року спільним підприємством Західно-Українським Експертно-Консультативним Центром надано висновок судової оціночно- будівельної експертизи, по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації вартості майна.
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 травня 2026 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_10 , на підставі Указу Президента України № 393/2026, а також на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.05.2026 № 62 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, суддю Танасійчук Н.М. визначено головуючим суддею у справі № 727/13364/23 (провадження № 2/727/263/26). Справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні протокольною ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача Бабічук А.С. просила задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи повідомлялись належним чином, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та його представника.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що 21 вересня 2012 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного судом міста Чернівці від 28 грудня 2022 року було розірвано. (т1 а.с.6-7)
Також встановлено, що під час шлюбу, 06.10.2017 року, подружжями було набуто майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Дане майно було зареєстроване за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 484922464 та договором купівлі продажу (т.1 а.с.45) . 
Із заяви-згоди від 07.06.2022 року встановлено, що МАР? ОСОБА_13 , надала згоду МАР? ОСОБА_14 на придбання та/або продаж будь-якого нерухомого та рухомого майна на території України з чого б воно не складалося та де би не знаходилося. Також цією заявою позивач ОСОБА_15 надала згоду МАР? ОСОБА_16 , без обмеження цієї заяви часом, на укладення та підписання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна, основного договору купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна, а також на укладення та підписання, в разі необхідності, змін та доповнень до вище зазначених договорів, за ціною та на умовах на його розсудом (т1 а.с.59)
Із витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 355049174 від 20.11.2023 року та договору купівлі -продажу від 18.08.2023 року встановлено, що квартира адресою АДРЕСА_1 18.08.2023року була відчужена згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_17 (т1 а.с.9,60-63) 
Згідно висновку експерта 142 від 24 грудня 2025 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 загальною площею 43,20 кв.м. станом на момент розгляду справи, становить 1358739,00 грн. (т2 а.с.60-68)
Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог сторін суд звертає увагу на наступне.
Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - квартири загальною за адресою: АДРЕСА_1  , оскільки дане майно було придбане за час перебування сторін у шлюбі. 
Відповідно до ч.2, ч.4 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В такому випадку присудження іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Цей висновок у повній мірі узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до яких у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Суд відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність предмету спору у даній справі , мотивовані тим, що належна сторонам квартира була відчужена ще до розірвання їх шлюбу та тим, що позивач надала згоду на її відчуження, оскільки відповідачем, який безпосередньо укладав договір купівлі-продажу та отримував розрахунок від покупця, не надано жодних належних та допустимих доказів (у розумінні ст. 76-80 ЦПК України) на підтвердження того, що виручені від продажу спірної квартири грошові кошти були використані ним в інтересах сім`ї або на її потреби; чи того, що зазначені кошти були справедливо поділені між сторонами після укладення правочину. Адже грошові кошти, отримані подружжям від продажу об`єкта спільної сумісної власності, автоматично набувають статусу спільного сумісного майна (грошових коштів) подружжя і підлягають поділу на загальних підставах (у рівних частках) відповідно до статті 70 СК України. 
Сама по собі наявність нотаріальної згоди позивача на продаж квартири за відсутності доказів передачі їй половини отриманих грошових коштів або їх витрачання на сімейні потреби не може свідчити про врегулювання спору в добровільному порядку та не позбавляє позивача права на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 частини від вартості проданого майна. 
За таких обставин, оскільки відповідач одноособово розпорядився грошовими коштами від продажу спільної квартири та не довів їх використання на користь сім`ї чи виплату частки позивачу, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості квартири є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Таким чином з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню матеріальна компенсація за  частку вартості спільного сумісного майна - квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складає 679 369.50 грн.
На підставі наведеного, керуючись вимогами ст. 4 , 141, 263 ЦПК України, ст. 60,69, 71 СК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідн НОМЕР_2 ) в рахунок поділу майна подружжя матеріальну компенсацію за частку квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., що складає 679 369.50грн.
Стягнути з  ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідн НОМЕР_2 ) витрати на сплату судового збору в сумі 6793.7 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено 07.07.2026 року .

Суддя         Н.М.Танасійчук