Справа № 490/9055/19
н\п 2/490/2593/2021

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року           м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Шведюк Д.О.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , виконавчий комітете Миколаївської ради як орган опіки та піклування, про знесення житлового будинку, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , в якому просить:
усунути перешкоди у здійсненні нею належного права власності щодо своєї квартири АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної забудови (недобудови) у вигляді індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки №4810137200:09:047:0008);
стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмір 5000 грн 00 коп., 3432,00 грн витрат на отримання висновку експерта щодо судової будівельно-технічної екпертизи від 15 серпня 2019 року, 1166, 68 грн витрат на проведення додаткової судової будівельно-технічної екпертизи від 10 жовтня 2019 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що будівництво належного відповідачу житлового будинку проведено з порушенням будівельних норм, що призвело до зміни графіка інсоляції (а саме, зменшення часу інсоляції) квартири позивача. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2019 року позов залишено без руху.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Долгова А.Г. про забезпечення позову.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року відкрито провадження у справі.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2020 року провадження у справі зупинено.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2022 року відведено суддю Чулупа О.С. від розгляду справи.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі. 
У період з жовтня 2019 року до серпня 2022 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 03 серпня 2022 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2022 року у задоволенні заяви представника позивача Долгова А.Г. про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_7 та виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. 
У судовому засіданні представник позивача Долгов А.Г. позов підтримав, просив його задовольнити та усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки такий будинок впливає на графік інсоляції у належній позивачу квартирі АДРЕСА_3 . Також представник позивача зазначив, що цей будинок відповідачем збудовано з порушенням визначених законодавством будівельних норм. Також представник позивача вказав на те, що позивач просить знести весь будинок позивача повністю з огляду на те, що відповідачем не запропоновано варіантів усунунення перешкод без знесення всього будинку (шляхом перепланування, знесення другого поверху, тощо).
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що порушення графіку інсоляції квартири позивача виникла внаслідок дій самого позивача, яка збудувала навіс над однією з кімнат її квартири (з іншої сторони від будинку відповідача). У разі її знесення графік інсоляції буде відповідати вимогам будівельних норм.
Третя особа ОСОБА_6 пояснив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільних справ №490/9055/19 та № 490/437/20, судом встановлено таке.
Відповідач ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2017 року придбав земельну ділянку площею 0,0468 га на АДРЕСА_2 , яка має кадастровий номер 4810137200:09:047:0008, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Починаючи з 2019 року ОСОБА_5 здійснював будівництво житлового будинку на належній йому на праві власності земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 .
Питання щодо правомірності дозвільних документів на будівництво житлового будинку було предметом було предметом спору у справі №490/437/20 за позовом ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про протиправними дії та скасування (анулювання) Повідомлення про початок будівельних робіт від 20.09.2019 року № МК 061192630344, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Миколаївській області ОСОБА_5 на об`єкт «Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 »; визнати протиправними дії та скасування (анулювання) Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.11.2019 року № 141193251012, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Гончарову А.В. на об`єкт «Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 » та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Черкановського С.І.,індексний номер 49966076 від 02.12.2019 року та зобов`язання державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради внести відповідні зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, означений позов у справі № 490/437/20 задоволено частково. Скасовано (анулювано) Повідомлення про початок будівельних робіт від 20.09.2019 року № МК 061192630344, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Миколаївській області ОСОБА_5 на об`єкт «Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ». Скасовано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 21.11.2019 року №141193251012, видану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради ОСОБА_5 на об`єкт «Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ». Скасувано Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Черкановського С.І., індексний номер 49966076 від 02.12.2019 року.
За результатами касаційного провадження у справі № 490/437/20 постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційні скарги ОСОБА_5 , від імені якого діє адвокат Єленич Оксана Володимирівна, ОСОБА_7 , від імені якої діє адвокат Пономаренко Валентина Юріївна, та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради задоволено.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року скасувати, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивачки, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
У постанові від 16 листопада 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення позивачем дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт. Отже, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання. Тобто ефективним способом захисту за вказаних обставин є пред`явлення позову про знесення самочинного будівництва або про зобов`язанням провести відповідну перебудову у разі, якщо буде доведено, що спірний об`єкт має ознаки самочинного будівництва.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 400/3131/18 задоволено позов ОСОБА_5 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, рішення № 245-з про зупинення дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки від 19 червня 2018 року № 15-1247 на об`єкт "Будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ", прийняте Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 05 грудня 2018 року, визнано протиправним та скасовано.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Частина друга статті 376 ЦК України визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частина третя статті 376 ЦК України).
Частина сьома статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Врахувавши висновки судів під час розгляду справи № 400/3131/18 та №490/437/20, дослідивши справу № 490/9055/19, яка розглядається, суд дійшов висновку, що житловий будинок відповідача збудовано на належній йому ділянці цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, технічна документація на цей будинок є чинною, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б були підставою для беззаперечного висновку про самочинність будівництва ОСОБА_5 житлового будинку у АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що житловий будинок відповідача з адресою АДРЕСА_2 побудований з порушенням будівельних норм та внаслідок затемнення цим житловим будинком значно зменшує час інсоляції належної позивачу квартири. 
На підтвердження своїх доводів позивач надала розрахунок інсаляції квартири АДРЕСА_4 , виконаний у 2023 році ТОВ «Н. Проект-Тайм». З цього розрахунку вбачається, що житловий будинок відповідача побудований на відстані 2,5 м. від належної позивачу двокімнатної квартири, що не відповідає ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування та забудова територій». Час потрапляння сонячного променя у житлову кімнату АДРЕСА_5 (з 16 год. 45 хв. до 17 год.), тобто 17 хв., у житлову кімнату № 2 – тривалість інсоляції зменшилася через затінення новим двоповерховим житловим будинком, час інсоляції був із 8 год. до 12 год. 20 хв. (що становить 4 год. 20 хв.) стало з 11 год. до 12 год. 20 хв. (що становить 1 год 20 хв.). При цьому зазначено, що 1-3 кімнатні квартири інсолюються, якщо хоча б одна житлова кімната отримує прямого сонячного світла не менше 2.5 год.
Отже, суд дійшов висновку, що житловий будинок відповідача побудований на відстані 2,5 м. від квартири відповідача, що є порушенням ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування та забудова територій», що призвело до порушення інсоляції однієї з житловий кімнат, належної позивачу двокімнатної квартири. Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що інша кімната позивача (яка виходить на протилежну сторону від житлового будинку відповідача) не має необхідного часу інсоляції внаслідок будівництва позивача навісу та прибудови сусідів. Такі доводи не підтверджені належними та допустими доказами та не спростовують висновків суду щодо порушення інсоляції кімнати, яка виходить до будинку відповідача. 
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина четверта статті 12 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду і цим позовом, позивач просить знести будинок відповідача повністю. 
Знесення об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зверненню до суду з позовом до забудовника про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівництва, здійсненого з порушенням вимог законодавства, передує звернення до суду відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування з вимогами про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23 липня 2024 року у справі №359/1365/22.
Під час розгляду справи представник позивача Долгов А.Г. вказав на те, що позивач просить знести житловий будинок відповідача повністю з метою усунення перешкод у позивача в користуванні своїм майном (недостатня інсоляція), оскільки у позивач позбавлений можливості визначити інший спосіб захисту своїх прав. У разі наявності можливості усунення виявлених порушень будівельних норм, відповідач мав запропонувати інший аніж знесення усього житлового будинку (перепланування, знесення лише другого поверху) спосіб. При цьому суд відхиляє такі доводи представника позивача, оскільки з огляду на припис статті 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування обґрунтованості позовних вимог лежить саме на позивачеві.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідність застосування до відповідача крайнього способу впливу (знесення будинку) та можливість здійснити перепланування, знесення другого поверху тощо. За такого, суд дійшов висновку, про недоведеність вимог позивача щодо знесення цілого житлового будинку. 
Також слід зазначити, що з матеріалів справи слідує, що в житловому будинку відповідача крім нього та його дружини проживають неповнолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
З наявних у справі матеріалів слідує, що відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинка по АДРЕСА_2 , який є предметом спору у цій справі. ОСОБА_7 є власником житлового будинку по АДРЕСА_6 . Відповідно до висновку про вартість житлового будинку АДРЕСА_6 , складеного оцінювачем ОСОБА_10 , вказаний будинок та технічні господарські і побутові споруди, вказані у технічному паспорті, фактично відсутні. За такого, зроблено висновок про те, що цей будинок не відповідає статті 380 ЦПК України та не є житловим будинком і дослідженню не підлягає.
Доказів того, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх діти є власниками іншого житла матеріали справи не містить. За такого, суд дійшов висновку, що житловий будинок АДРЕСА_2 є єдиним житлом неповнолітніх дітей відповідача ОСОБА_5 .
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про знесення будинку повністю є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 79-84, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , виконавчий комітете Миколаївської ради як орган опіки та піклування, про знесення житлового будинку, про знесення житлового будинку АДРЕСА_2 та стягнення моральної шкоди – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Л.М. Шолох