ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року
м. Київ 

справа № 915/268/24
провадження № 12-49гс25

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідачаТкача І. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Уркевича В. Ю., 

за участю секретаря судового засідання Співака С. В.,
представників учасників справи:
позивача - Василенко Н. В.,
відповідача 1 - не з`явився, 
відповідача 2 - Третьяк Г. О.,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 915/268/24 (головуюча суддя Діброва Г. І., судді Колоколов С. І., Савицький Я. Ф.) 
за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави
до: 1) Синюхино-Брідської сільської ради,
2) ОСОБА_1 ,
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними результатів електронного аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути гідротехнічну споруду,

УСТАНОВИЛА:

Стислий виклад позовних вимог

1. У березні 2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор, позивач) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Синюхино-Брідської сільської ради (далі також - Сільрада, відповідач 1), ОСОБА_1 (далі також - відповідач 2), в якій просив суд усунути перешкоди власнику - Синюхино-Брідській об`єднаній територіальній громаді (далі також - територіальна громада) у користуванні та розпорядженні об`єктом комунальної власності шляхом:
- визнання незаконним та скасування рішення Сільради від 11.05.2023 № 9 «Про продаж об`єкта малої приватизації та затвердження Положення про діяльність комісії для продажу об`єктів малої приватизації комунальної власності Синюхино-Брідської сільської ради» (далі - рішення від 11.05.2023 № 9);
- визнання недійсними результатів електронного аукціону від 26.06.2023, проведеного Сільрадою на електронному майданчику Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвестенергокансалт» (далі - ТОВ «Укрінвестенергокансалт»), що оформлені протоколом про результати електронного аукціону № SPE001-UA-0230601-32252;
- визнання незаконним та скасування рішення Сільради від 27.07.2023 № 12 «Про затвердження протоколу про результати електронного аукціону» (далі - рішення від 27.07.2023 № 12);
- визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації шляхом викупу від 31.07.2023, укладеного між Сільрадою та ОСОБА_1, щодо продажу об`єкта малої приватизації - гідротехнічної споруди, а саме дамби ставка площею 2,7800 га, розташованої в АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Мовчаном А. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1356 (далі - договір купівлі-продажу від 31.07.2023);
- зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність Сільради гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розташовану на АДРЕСА_1 , яка складається: із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 кв. м; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»).

2. Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що рішенням Сільради від 04.04.2023 № 10 затверджено перелік об`єктів приватизації, що перебувають у комунальній власності територіальної громади та підлягають приватизації, до якого включено гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розміщену на земельній ділянці з кадастровим номером 4825481200:03:000:0144 за адресою: 

АДРЕСА_2 . Рішенням Сільради від 11.05.2023 № 9 ухвалено здійснити приватизацію зазначеного об`єкта малої приватизації - гідротехнічної споруди - дамби ставка шляхом продажу такого об`єкта на аукціоні. 

4. З метою реалізації вказаного вище рішення Сільрада 26.05.2023 на електронному майданчику ТОВ «Укрінвестенергокансалт» провела відповідний електронний аукціон. 

5. Рішенням Сільради від 27.07.2023 № 12 затверджено протокол проведення аукціону з продажу гідротехнічної споруди - дамби ставка площею 2,7800 га, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано переможцем. 

6. За результатами проведеного аукціону 31.07.2023 між Сільрадою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за пунктами 1.1, 1.2 якого останнім придбано у власність за 3 000 грн зазначений об`єкт малої приватизації - гідротехнічну споруду (дамбу ставка) площею 2,7800 га, що складається: із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 кв. м; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»). Відповідне право власності цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) за № 51200648.

7. З посиланнями на положення частини другої статті 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», статей 1, 14 Закону України «Про аквакультуру», статей 4, 5 Водного кодексу України (далі - ВК України), статей 58, 59, 83, 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 16, 21, 181, 183, 186, 187, 188, 190, 203, 215, 316, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 131^1 Конституції України прокурор вказує, що гідротехнічні споруди не підлягають приватизації. 

8. Набуття відповідачем речового права на спірну гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розміщену на земельній ділянці з кадастровим номером 4825481200:03:000:0144 за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним, здійснене з метою, що суперечить інтересам територіальної громади Сільради. 

9. Спірна гідротехнічна споруда в силу положень статей 181 - 187 ЦК України нерозривно пов`язана з водним об`єктом, є приналежною річчю водойми, тобто головної речі, та з огляду на специфіку водних ресурсів не може бути відокремлена від водного об`єкта, а отже, не може бути окремим об`єктом права власності. З огляду на викладене перебування спірної гідротехнічної споруди у приватній власності суперечить вимогам діючого законодавства.

10. Набуття ОСОБА_1 у приватну власність спірної гідротехнічної споруди створило передумови для протиправного використання (завуальованого набуття у фактично безстрокове користування) землі під такою спорудою, чим грубо порушено норми чинного законодавства та інтереси держави в особі територіальної громади Сільради.

11. За твердженнями прокурора, власник і законний володілець земельної ділянки водного фонду та приналежної їй гідротехнічної споруди може вимагати усунення порушення його права власності на це майно, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагати повернути таке майно. 

12. Окрім наведеного, прокурор у позовній заяві обґрунтував підстави для представництва ним у цій справі інтересів держави.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13. 17.12.2007 між Первомайською районною державною адміністрацією та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого останньому передано в строкове платне користування строком на 25 років для здійснення товарного риборозведення із земель запасу (землі водного фонду) земельну ділянку загальною площею 5,29 га, в тому числі 0,04 га під гідротехнічними спорудами, 2,68 га - під ставками, розташовану в межах території Довгопристанської сільської ради (на даний час Синюхино-Брідської сільської ради).

14. Право оренди вказаної вище земельної ділянки 30.05.2008 зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Довгопристанській сільській раді за № 040802200013.

15. Додатковою угодою від 13.09.2021 внесені зміни до вказаного договору оренди у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та орендаря змінено на його правонаступника - ОСОБА_1, про що до Державного реєстру 19.10.2021 внесені дані за № 44563711.

16. З довідки щодо об`єкта гідротехнічної споруди - дамби ставка на АДРЕСА_1 (реєстраційний № 1591477748254) та звітності, яка видана начальником відділу бухгалтерського обліку Сільради, слідує, що гідротехнічна споруда була передана згідно з актом приймання-передачі від 13.01.2021 № 8 Довгопристанською сільською радою. На момент передачі вартість споруди становила 2496,00 грн (згідно зі звітом про оцінку вартості гідротехнічної споруди - дамби ставка від 18.03.2009, яка знаходиться в АДРЕСА_1). Балансова вартість споруди на 01.05.2023 при підготовці до продажу на аукціоні становила 2496,00 грн.

17. З технічного паспорта гідротехнічної споруди - дамби ставка площею 2,7800 га, виготовленого у 2016 році, слідує, що конструктивними елементами споруди є земляна гребля: гребля - однорідна земляна; виконана з місцевих будівельних матеріалів - глини; проїжджа; довжина греблі - 58.90 м; максимальна висота - 4,15 м; ширина по гребеню - 9-11 м; кріплення верхового укосу - природний травескі, задертовано, заріс поодиночними деревами; закладання верхового укосу т = 1.5; кріплення низового укосу - природний травостій, задерновано, заріс поодиночними деревами; закладання низового укосу m = 2,0; відмітка гребня греблі 96,95 БС; об`єм земляної греблі - 368, 25 м^3.

18. З акта технічного стану об`єкта (водоспускна споруда) від 24.06.2016, затвердженого головою Довгопристанської сільської ради, слідує, що повне найменування об`єкта: «Гідротехнічна споруда (водоспускна споруда) ставка площею 2.7800 га, розташованого на території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області»; основні технічні характеристики: водоспуск призначений для випорожнення ставка з метою огляду і ремонту греблі та виконання рибоводно-меліоративних заходів; водоспуск влаштовано по ложу ставка в центральній частині греблі; тип - донний водоспуск складається з 5 з/б труб Ду = 1000 мм довжиною 4 м кожна; вхідний оголовок зі сталевої напівтруби Ду = 1000 мм і висотою 3.65 м обладнано одним рядом дерев`яних шандор; пропускна здатність споруди 3,31 м^3/с; рік введення в експлуатацію - 2007. Конструктивні характеристики: кам`яні роботи - 0.20м^3; бетонні і залізобетонні конструкції - з/б труба Ду = 1000 мм. L = 20 м; відсипка і фільтри - відсутні; стальні конструкції - напівтруба Ду = 1000 мм L-5.0 м; зовнішній вигляд - задовільний.

19. З паспорта водного об`єкта «Ставок площею 2,6839 га, розташований в межах Синюхино-Брідської сільської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області» (погоджено Державним агентством водних ресурсів України 17.06.2021) слідує, що випорожнення ставка з метою регулювання стоку, огляду і ремонту греблі, виконання рибоводно-меліоративних заходів здійснюється за допомогою донного водоспуску типу «монах», який складається з 5 залізобетонних труб Ду = 1000 мм, довжиною по 4 м. Вхідна частина виконана із сталевої півтруби Ду = 1000 мм, яка змонтована вертикально та облаштована пазами для дерев`яних шандор; ширина шандор 50 см; пропускна здатність споруди 3,31 м^3/с; площа прибережної захисної смуги відповідно проекту землеустрою - 700 га; межі прибережної захисної смуги винесені в натуру; ширина прибережної захисної смуги 20-25 м; прибережна захисна покрита деревами і кущами.

20. Рішенням Сільради від 04.04.2023 № 10 «Про затвердження переліку об`єктів приватизації, що перебувають у комунальній власності територіальної громади Синюхино-Брідської сільської ради та підлягають приватизації» затверджено перелік об`єктів приватизації, що перебувають у комунальній власності територіальної громади Сільради та підлягають приватизації, до якого включено гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розміщену на земельній ділянці з кадастровим номером 4825481200:03:000:0144 за адресою: АДРЕСА_1.

21. Рішенням Сільради від 11.05.2023 № 9 «Про продаж об`єкта малої приватизації та затвердження Положення про діяльність аукціону комісії для продажу об`єктів малої приватизації комунальної власності Синюхино-Брідської сільської ради» ухвалено здійснити приватизацію шляхом продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації - гідротехнічної споруди дамби - ставка площею 2,7800 га, яка складається із: земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 м^2; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»). Зазначена гідротехнічна споруда - дамба ставка площею 2,7800 га знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

22. З метою реалізації вказаного вище рішення, розпорядженням сільського голови Сільради від 15.05.2023 № 31-р було затверджено склад аукціонної комісії для продажу об`єктів малої приватизації комунальної власності.

23. Листом за вх. № Г-58 від 02.05.2023 ОСОБА_1 повідомив голову Сільради про намір приватизувати гідротехнічну споруду - дамбу ставка прощею 2,7800 га, яка складається із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 м^2; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні ( літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»).

24. Протоколом від 22.05.2023 № 1 засідання аукціонної комісії для продажу об`єктів малої приватизації комунальної власності Сільради (затвердженого рішенням виконавчого комітету Сільради від 25.05.2023 № 39), зокрема, визначено умови продажу об`єкта малої приватизації комунальної власності - гідротехнічної споруди, дамби ставка (Довгопристанський старостинський округ), визначено стартову ціну об`єкта малої приватизації комунальної власності та розроблено інформаційне повідомлення про проведення аукціону з продажу об`єкта малої приватизації комунальної власності.

25. 26.06.2023 на електронному майданчику ТОВ «Укрінвестенергокансалт» Сільрада провела відповідний електронний аукціон з продажу об`єкта малої приватизації - гідротехнічної споруди - дамби ставка площею 2,78 га, розташованої на АДРЕСА_1 , в якому взяли участь два учасники ОСОБА_3 із ціновою пропозицією 2500 грн та ОСОБА_1 із ціновою пропозицією 3000 грн. За результатами торгів зміна цінових пропозицій учасників не відбулася, у зв`язку із чим переможцем електронного аукціону визнано ОСОБА_1, що оформлено протоколом про результати електронного аукціону від 27.07.2023 № SPE001-UA-20230601-32252.

26. Рішенням Сільради від 27.07.2023 № 12 «Про затвердження протоколу про результати електронного аукціону» затверджено протокол проведення аукціону з продажу гідротехнічної споруди - дамби ставка площею 2,7800 га, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано переможцем.

27. За результатами проведеного аукціону 31.07.2023 між Сільрадою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого останнім придбано у власність за 3000,00 грн об`єкт малої приватизації - гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розташовану на АДРЕСА_1 , що складається: із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 м^2; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»).

28. Відповідне право власності цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі за № 51200648.

29. Згідно з актом приймання-передачі від 01.08.2023 № 1 до договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації Сільрада передала у власність ОСОБА_1 об`єкт малої приватизації - гідротехнічну споруду - дамбу ставка 2,7800 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591477748254). 

30. Також у матеріалах справи містяться інформаційні довідки з Державного реєстру та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.08.2023 № 341312028, від 07.12.2023 № 357526131, від 11.03.2024 № 369214352.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

31. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.12.2024 позовні вимоги задоволено частково, усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді у користуванні та розпорядженні об`єктом комунальної власності шляхом: визнання незаконним та скасування рішення від 11.05.2023 № 9; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.07.2023; зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність Сільради гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розташовану на АДРЕСА_1 , яка складається: із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 кв. м; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»); у задоволенні решти позовних вимог про визнання недійсними результатів електронного аукціону від 26.06.2023, проведеного Сільрадою на електронному майданчику ТОВ «Укрінвестенергокансалт», що оформлені протоколом про результати електронного аукціону № SPE001-UA-20230601-32252, та визнання незаконним та скасування рішення від 27.07.2023 № 12 відмовлено.

32. Господарський суд Миколаївської області мотивував своє рішення тим, що утворена спірною гідротехнічною спорудою водойма (ставок) розташована на природному водному об`єкті (річці без назви, притоці р. Південний Буг) і включає греблю та водоспускну споруду, вона забезпечує використання водного об`єкта шляхом формування та наповнення ставка, а саме забезпечення підтримання нормального підпірного рівня води. Водоспускна споруда є невід`ємною частиною водойми і греблі.

33. З огляду на це суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про те, що спірна гідроспоруда в силу положень 181 - 187 ЦК України нерозривно пов`язана з водним об`єктом, є приналежною річчю вказаної вище водойми, тобто головної речі, та з урахуванням специфіки водних ресурсів не може бути відокремлена від водного об`єкта, а отже, не може бути окремим об`єктом права власності. 

34. Суд першої інстанції з посиланнями на положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України виснував, що набуття ОСОБА_1 у приватну власність гідротехнічної споруди створило передумови для протиправного використання (завуальованого набуття у фактично безстрокове користування) землі під такою спорудою, чим дійсно порушено вказані вище норми законодавства та інтереси держави в особі територіальної громади Сільради, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість доводів прокурора про те, що рішення від 11.05.2023 № 9 та договір купівлі-продажу від 31.07.2023, укладений на виконання цього рішення, є незаконними, підлягають скасуванню та визнанню недійсним відповідно. Крім цього, місцевий господарський суд зазначив, що задоволення позовної вимоги про повернення спірної гідротехнічної споруди призведе до припинення права приватної власності на спірний об`єкт і реєстрації права на цей об`єкт на належного власника - народ України в особі Сільради, що забезпечить ефективний захист порушених прав.

35. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, та вказав, що торги є правочином і якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсними торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту.

36. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовлено в задоволенні позовних вимог про усунення перешкоди власнику - територіальній громаді у користуванні та розпорядженні об`єктом комунальної власності шляхом: визнання незаконним та скасування рішення від 11.05.2023 № 9; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.07.2023; зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність Сільради гідротехнічну споруду - дамбу ставка площею 2,7800 га, розташовану на АДРЕСА_1 , яка складається: із земляної греблі № 1 довжиною 58,9 м, максимальною висотою 4,2 м; водоспуску № 2 пропускною здатністю 3,31 м^3/с; сторожки (літ. «А-1») загальною площею 18,4 кв. м; гаража (літ. «Б»); сараю (літ. «В»); вбиральні (літ. «Г»); двох навісів (літ. «Д», «Е»), у повному обсязі; в іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.12.2024 у справі № 915/268/24 залишено без змін.

37. Постанова суду апеляційної інстанції аргументована тим, що прокурор обрав неналежний, неефективний спосіб захисту цивільного права у поєднанні з помилково сформульованими позовними вимогами, що не може бути самостійно усунуто судом апеляційної інстанції, бо, по-перше, такий позов не спрямований на відновлення належним чином порушеного права держави у випадку наявності необхідності такого захисту, по-друге, не доведений належними засобами доказування у конкретних правовідносинах.

38. Суд апеляційної інстанції вказав, що належним способом захисту права позивача у такому випадку є віндикаційний позов про витребування майна з володіння відповідача.

Стислий виклад вимог касаційної скарги 

39. У касаційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.12.2024 про часткове задоволення позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ПО СУТІ СПОРУ

Доводи прокурора

40. Скаржник зазначив, що підставою для касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), а саме неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду відносно застосування статей 186, 190, 316, 387, 391 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 05.06.2024 у справі № 128/1243/22, від 14.02.2018 у справі № 910/8903/16, від 04.12.2018 у справі № 903/906/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 23.12.2021 у справі № 359/33732/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 22.06.2022 у справі № 676/1795/20, від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20, від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 28), від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц, від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, від 04.12.2018 у справі № 903/909/16 та від 24.09.2024 у справі № 902/1123/23, щодо неможливості виникнення права приватної власності на гідротехнічну споруду, яка є приналежністю головної речі - земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, а також належного способу захисту порушених інтересів держави шляхом звернення з негаторним позовом.

Позиція інших учасників процесу

41.  ОСОБА_1 у відзиві просив залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

42. Сільрада не скористалась наданим їй статтею 295 ГПК України правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду

43. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 09.09.2023 у цій справі відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури.

44. Надалі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 09.09.2025 справу № 915/268/24 разом із зазначеною касаційною скаргою передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 302 ГПК України, для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22, а також з огляду на те, що справа містить виключну правову проблему.

45. Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

46. Частиною п`ятою статті 302 ГПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

47. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виходив з того, що зогляду на положення частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України землі, зайняті гідротехнічними спорудами, належать до земель водного фонду (подібний висновок викладено у пункті 4.42 постанови Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 918/791/23, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі).

48. У вказаній постанові від 17.07.2024 у справі № 918/791/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що виконує допоміжну функцію, а тому відповідно до положень статті 186 ЦК України є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки), та має наслідувати долю головної речі.

49. Аналогічний підхід у визначенні статусу гідротехнічної споруди використовує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 128/1243/22, від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 та від 24.06.2025 у справі № 291/185/24.

50. Нерозривний зв`язок гідротехнічних споруд із землями водного фонду вказує на неможливість відокремлення цих об`єктів у цивільному обігу, а відповідно і на неможливість виникнення різних власників на них. У свою чергу, оскільки гідротехнічні споруди наслідують долю земельних ділянок, на яких вони розташовані, пріоритет мають становити саме земельні правовідносини, оскільки, як зазначено вище, об`єктом цивільного права є саме земельна ділянка, на якій розташована така гідротехнічна споруда.

51. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України та ВК України є неможливим та порушує права держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13, на яку посилається прокурор у тексті касаційної скарги).

52. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, з огляду на статус гідротехнічних споруд як допоміжної речі, враховуючи принцип нерозривності гідротехнічних споруд із землею, вважає, що захисту підлягає право на землю у спосіб, визначений статтею 152 ЗК України.

53. Проте, як свідчить аналіз існуючої судової практики, справи, де предметом спору є право на гідротехнічні споруди, вирішуються із застосуванням різних способів захисту.

54. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 128/1243/22, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, вказавши, що гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що виконує допоміжну функцію у здійсненні певних водогосподарських заходів як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії води, звідси гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього, тобто є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки), і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю (частина перша статті 186 ЦК України), приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 186 ЦК України), - виснував, що достатніми для захисту прав та інтересів держави у разі переходу гідротехнічних споруд у приватну власність всупереч вимогам чинного законодавства є скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно (гідротехнічні споруди) за незаконним володільцем.

55. Аналогічних висновків щодо вказаного способу захисту прав власника гідротехнічної споруди у разі її набуття у приватну власність всупереч вимогам чинного законодавства Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов, зокрема, у постановах від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 та від 24.06.2025 у справі № 291/185/24, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 17.08.2023 у справі № 911/30/22.

56. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 06.08.2025 у справі № 910/6579/24 із посиланнями на правові висновки, викладені у пункті 4.47 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2024 у справі № 918/791/23, виснував, що гідротехнічна споруда є річчю, призначеною для обслуговування головної речі - земельної ділянки, та пов`язана з нею спільним призначенням, а відтак право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує. З огляду на це у випадку, якщо зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт (гідротехнічну споруду) насправді не існує і нікому не належить, належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий окремий розділ Державного реєстру, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру на цей об`єкт. Якщо ж у розділі, окрім права власності на гідротехнічні споруди, зареєстроване право власності також на інші будівлі, споруди, то таке судове рішення є підставою для виключення відомостей про гідротехнічні споруди з опису об`єкта нерухомого майна. Позовні вимоги про скасування рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги не є належним способом захисту прав позивача.

57. У свою чергу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22 у спорі щодо реєстрації права власності на дамбу дійшов висновку, що інженерна (гідротехнічна) споруда - дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, не включена до переліку споруд, а тому дамба як гідротехнічна споруда належить до нерухомого майна та підлягає державній реєстрації (пункти 49, 54-56 постанови).

58. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив із положень частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. 

59. У цьому контексті також необхідно звернути увагу на приписи статті 1 Закону України «Про аквакультуру», відповідно до положень якої гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування).

60. Зазначену норму як підставу для кваліфікації гідротехнічних споруд, зокрема дамб, як об`єктів нерухомого майна застосовують суди адміністративної юрисдикції під час вирішення спорів щодо визначення гідротехнічних споруд безхазяйним майном (наприклад, у справах № 140/2916/22, № 460/3537/21).

61. Підсумовуючи викладене вище, з урахуванням сформованого підходу про те, що гідротехнічні споруди (дамби, земляні греблі, водозабірні споруди й інше) є складовими частинами водного об`єкта, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що такі споруди окремо не створюють самостійного об`єкта цивільного обігу та не можуть перебувати на праві власності у будь-кого окремо від об`єкта, який створюють, а тому і не підлягають реєстрації в Державному реєстрі окремо від створеного об`єкта водного фонду або земельної ділянки, на якій розташований такий водний об`єкт.

62. Віднесення гідротехнічних споруд до нерухомого майна відповідно до положень статті 1 Закону України «Про аквакультуру» не має у цій ситуації формального значення терміну або спеціального поняття та не повинно мати визначального значення ні для виникнення на них права власності, ні для їх реєстрації в Державному реєстрі як окремих об`єктів, оскільки сам зміст вказаної статті свідчить про те, що законодавець кваліфікував їх як інженерні споруди, які призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії води, та розташовані на водних об`єктах.

63. З метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення вимог чинного законодавства у контексті спірних правовідносин, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22, щодо застосування приписів, зокрема, частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у контексті того, що інженерна (гідротехнічна) споруда - дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, тому належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитись державна реєстрація права, - шляхом викладення правової позиції щодо неможливості державної реєстрації речових прав та їх обтяження на гідротехнічні споруди.

64. Щодо застосування до спірних правовідносин належного та ефективного способу захисту Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду звернув увагу на те, що цивільне законодавство серед способів захисту речових прав виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

65. Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

66. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).

67. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

68. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані з позбавленням володіння (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

69. Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зауважив, що для розмежування віндикаційного та негаторного позовів безумовно одним з таких критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо у власника наявне володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), і пред`явлення вимоги про відновлення володіння мають кваліфікуватися як віндикаційний позов.

70. 09.04.2025 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України.

71. Статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: «2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

72. Згідно із частиною другою статті 388 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення ефективності суб`єктів державного сектору економіки»), майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

73. У частині третій статті 388 ЦК України визначено, що дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало, зокрема, до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння.

74. З огляду на це Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду робить висновок про те, що законодавець передбачив способи судового захисту у разі, коли публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне (фізична особа придбала гідротехнічну споруду на електронному аукціоні в порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна, та зареєструвала за собою право в державному реєстрі прав на таку споруду, як у справі, що розглядається) володіння, вказавши, що для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов.

75. Саме віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання про втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

76. Водночас віндикаційний позов може бути застосований до об`єкта, який може перебувати в цивільному обігу в статусі майна.

77. Тому для формування згаданого підходу до способів захисту прав, які стосуються гідротехнічних споруд, суттєвим є правова кваліфікація таких споруд.

78. Викладене свідчить про наявність юридичної колізії правових норм, яка виникає з розбіжностей визначення правового статусу гідротехнічних споруд як об`єктів цивільного права, а також про принципово різний підхід судів різних юрисдикцій при кваліфікації таких споруд та застосуванні способів захисту у спорах про неправомірне набуття права приватної власності на гідротехнічну споруду, що у свою чергу свідчить про те, що питання статусу гідротехнічних споруд та способу захисту прав містить виключну правову проблему.

79. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що кількісний показник цієї виключної правової проблеми ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

80. Колегія суддів констатує, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень на розгляді місцевих судів наразі знаходяться десятки ініційованих прокурорами проваджень, предметом дослідження в яких є правова природа гідротехнічних споруд та вибуття з володіння держави або територіальної громади такого майна, зокрема в процесі приватизації (приміром справи № 906/744/25, № 906/744/25, № 921/344/25, № 902/1146/24, № 918/190/25, № 906/465/25, № 906/952/25, № 914/515/25, № 925/674/21(925/920/25), № 914/1898/25, № 916/5379/23, № 916/1796/25, № 902/415/25, № 906/1014/24, № 916/1327/25, № 903/36/25, № 902/680/24, № 908/755/25, № 903/61/25). Значна кількість цих проваджень перебуває і в судах апеляційної інстанції (приміром справи № 918/607/24, № 910/8986/25, № 916/579/25, № 918/1256/24, № 911/1913/23, № 918/1049/24, № 916/91/24, № 916/4134/24, № 918/190/25, № 911/46/23). Подібні спори виникають в цивільній юрисдикції, позаяк набувачами гідротехнічних споруд часто є фізичні особи (приміром справи № 2ц-900/10, № 556/37/24, № 930/65/24, № 534/1662/23, № 368/1863/23, № 564/2369/24, № 556/37/24, № 930/65/24, № 707/2873/20, № 677/1777/21, № 328/19/20, № 362/209/25). Крім цього, у практиці адміністративної юрисдикції розглядаються спори щодо правомірності реєстрації гідротехнічних спору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інші (приміром справи № 420/24464/25, № 420/23359/24, № 240/10087/25, № 520/15307/25, № 160/13166/24). 

81. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

82. Виходячи з наведеного Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду констатує, що наразі висновок суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах відсутній. Більше того, у правозастосуванні наявна виключна правова проблема визначення правового статусу гідротехнічних споруд та визначення належного та ефективного способу судового захисту, який відновить порушене право, відповідатиме змісту цього права та характеру його порушення, а також сприятиме досягненню мети правосуддя та процесуальній економії, ураховуючи, у тому числі, зміни, які відбулися у чинному законодавстві щодо застосування положень статей 261, 388, 390, 391 ЦК України у контексті посилення захисту прав добросовісного набувача.

83. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 29.10.2025 прийняла до розгляду справу № 915/268/24 з підстав, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 302 ГПК України, щодо відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22, а також з огляду на те, що справа містить виключну правову проблему.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду, та застосовні положення

Щодо меж розгляду справи в суді касаційної інстанції

84. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).

85.  Керуючись зазначеними приписами процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду переглядає в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів і вимог касаційної скарги, яка стала підставою для відкриття касаційного провадження.

Правове регулювання відносин щодо земельних ділянок водного фонду та водних об`єктів

86. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (стаття 13 Конституції України).

87. Усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами (преамбула до ВК України).

88. Статтею 1 ЗК України констатовано: земля - основне національне багатство. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 1 ЗК України).

89. Згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 ВК України:

водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт);

ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн кубічних метрів;

водогосподарські системи - комплекс пов`язаних між собою водних об`єктів та гідротехнічних споруд, призначених для управління водними ресурсами.

90. У статті 3 ВК України зазначено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать, зокрема, поверхневі води - штучні водойми (водосховища, ставки).

91. До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами (стаття 4 ВК України).

92. Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування (стаття 6 ВК України).

93. У статті 2 ВК України зазначено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України (частини друга та третя статті 2 ВК України).

94. Відповідно до статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких землі водного фонду (пункт «є» частини першої статті 19 ЗК України)

95. Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами.

96. Згідно із частинами першою та другою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

97. Статтею 79 ЗК України визначено земельну ділянку як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб (частини перша та друга статті 79 ЗК України).

98. Право користування земельною ділянкою, на якій розташований водний об`єкт, має певні особливості, оскільки воно нерозривно пов`язане із користуванням цим водним об`єктом. Надання у користування земельної ділянки водного фонду, що знаходиться під водним об`єктом, здійснюється як надання земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом. 

99. Відповідно до частини першої статті 51 ВК України у користування на умовах оренди, зокрема, для рибогосподарських потреб можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

100. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт (частина третя статті 51 ВК України).

101. Отже, нормативне регулювання земельних, водних, природоохоронних відносин тісно пов`язане. Водні об`єкти та гідротехнічні споруди, пов`язані між собою, складають водогосподарські системи. Водні об`єкти перебувають у тісному фізичному і правовому взаємозв`язку із землями водного фонду, оскільки існування та належне функціонування водних об`єктів неможливе без земель, на яких вони розташовані. 

Щодо правового режиму земляної греблі

102. Суди встановили, що 17.12.2007 між Первомайською районною державною адміністрацією та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (в подальшому замінено на правонаступника - ОСОБА_1) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого останньому передано в строкове платне користування строком на 25 років для здійснення товарного риборозведення із земель запасу (землі водного фонду) земельну ділянку загальною площею 5,29 га, в тому числі 0,04 га під гідротехнічними спорудами, 2,68 га - під ставками, розташовану в межах території Довгопристанської сільської ради (на теперішній час - Синюхино-Брідської сільської ради).

103. У справі, що розглядається, водний об`єкт - ставок знаходиться на земельній ділянці, наданій в оренду відповідачеві, та розташований на відстані 4 км від гирла річки без назви - лівій притоці річки Південний Буг в межах Синюхино-Брідської сільської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області, за межами населеного пункту та не належить до замкнених природних водойм. 

104. Річка Південний Буг, яка протікає на території п`яти областей України, та її ліва притока, яка протікає на території Миколаївської області, відносяться до водних об`єктів загальнодержавного значення.

105. Спірна гідротехнічна споруда містить два конструктивно пов`язані вузли, які на одному водному об`єкті (ставку) спільно забезпечують функції регулювання водних ресурсів: № 1 - земляна гребля та № 2 - водоспуск. 

106. Як встановлено судами та слідує зі змісту технічного паспорта спірної гідротехнічної споруди, земляна гребля призначена для підпору води для ставка на земельній ділянці водного фонду та недопущення переливу води через греблю при проходженні повені і паводків; водоспуск (водоспускна споруда) призначений для випорожнення ставка з метою огляду та ремонту греблі, виконання рибоводно-меліоративних заходів. Слід зауважити, що рибогосподарська меліорація не є різновидом меліорації земель.

107. Законодавство України окреслює основні види гідротехнічних споруд залежно від мети створення та сфери використання, а також за їх призначенням, наприклад: водопідпірні споруди (греблі (земляні, бетонні), дамби, тощо); водопровідні та водозабірні споруди (канали, тунелі, трубопроводи, лотки, водозабори, тощо); водоскидні споруди (скидні канали, водоспуски, тощо); судноплавні споруди (судноплавні шлюзи, підхідні канали, суднопідіймальні споруди, тощо); берегоукріплювальні та захисні споруди (моли, хвилеломи, набережні стіни, берегозахисні споруди, тощо); гідроенергетичні споруди (комплекси інженерних споруд (греблі, дамби, водоводи, будівлі ГЕС, тощо), призначені для використання кінетичної та потенціальної енергії водних ресурсів для виробництва електроенергії).

108. У цій справі йдеться про гідротехнічну споруду, яка складається з земляної греблі та водоспуску (у договорі від 31.07.2023 та в деяких інших документах гідротехнічну споруду названо дамбою ставка, хоча з технічної точки зору поняття дамби та земляної греблі не є тотожними; як установили суди та слідує з технічної документації, наявної у матеріалах справи, спірна гідротехнічна споруда складається із земляної греблі та водоспуску; далі у тексті цієї постанови спірна гідротехнічна споруда буде також поіменована як земляна гребля).

109. Згідно зі статтею 1 Закону України від 18.09.2012 № 5293-VI «Про аквакультуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури.

110. Отже, як слідує зі змісту визначення, наведеного у статті 1 Закону України «Про аквакультуру», гідротехнічні споруди є інженерними спорудами, розташованими на водних об`єктах, призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод.

111. Відповідно до ДБН В.2.4-3:2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 11.01.2010 № 1 та від 29.07.2010 № 287, гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. 

112. Наказ Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 № 252 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів» містить таке визначення: гідротехнічні споруди являють собою споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

113. Згідно з наказами Міністерства транспорту України від 20.11.2003 № 906 та від 29.03.2004 № 251, гідротехнічна споруда - це споруда для використання водних ресурсів, а також для боротьби зі шкідливим впливом вод.

114. Таким чином, гідротехнічні споруди - це узагальнююча назва інженерних споруд, які розташовані на водних об`єктах, призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод. Комплекс пов`язаних між собою водних об`єктів та гідротехнічних споруд, призначених для управління водними ресурсами, утворюють водогосподарські системи.

115. З огляду на конструктивні та функціональні характеристики гідротехнічної споруди, яка складається із земляної греблі і водоспуску, вона виконує функцію інженерного елемента, який забезпечує належне використання водного об`єкта та земель водного фонду.

116. Характерною ознакою земляної греблі є те, що вона не може бути відокремлена від земельної ділянки, не втративши свого функціонального призначення, що свідчить про її похідний (залежний) характер щодо земельної ділянки водного фонду.

117. Земельна ділянка водного фонду і земляна гребля, утворена шляхом насипу ґрунту, становлять єдиний об`єкт, щодо якого неможливо визначити межу між природним ландшафтом та штучно сформованим насипом.

118. Поза межами земельної ділянки водного фонду така споруда самостійного призначення не має. Її функціонування обумовлене розташуванням на конкретно визначеній земельній ділянці, що дає змогу здійснювати управління водними ресурсами, їх використання чи запобігати шкідливій дії вод у конкретній місцевості.

119. Така земляна гребля створена виключно для обслуговування водного об`єкта та функціонує тільки на конкретно визначеній земельній ділянці водного фонду у взаємозв`язку з нею.

120. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

121. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

122. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

123. Слід врахувати, що сама по собі кваліфікація об`єкта як нерухомої речі не є достатньою підставою для визнання його самостійним об`єктом цивільного права. Правова природа конкретного об`єкта має визначатися не лише на підставі його фізичних характеристик, але й з урахуванням його функціонального призначення та правового зв`язку з іншими об`єктами.

124. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню (стаття 187 ЦК України).

125. Оскільки земляна гребля нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, а її переміщення в інше місце неможливе без пошкодження, знецінення та зміни призначення, то така земляна гребля разом з водним об`єктом (водогосподарська система) є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Існування водного об`єкта, розташованого на земельній ділянці водного фонду, залежить від наявності земляної греблі (без земляної греблі не буде водного об`єкта (ставка), розташованого на земельній ділянці водного фонду). Земляна гребля не може бути відокремлена від земельної ділянки водного фонду без пошкодження або істотного знецінення земельної ділянки водного фонду та водного об`єкта.

126. Земляна гребля як складова частина речі - земельної ділянки водного фонду не має самостійного господарського призначення поза межами конкретно визначеної земельної ділянки водного фонду та не може бути самостійним об`єктом права власності та об`єктом цивільного обороту. 

127. Тому право власності на земляну греблю не може виникати, переходити чи припинятися окремо від речі (земельної ділянки водного фонду). Правова доля складової частини слідує за правовою долею речі.

Щодо об`єктів, на які за жодних умов не може виникнути право приватної власності

128. Серед об`єктів цивільних прав особливу категорію становлять публічні речі - об`єкти державної або комунальної власності, правовий режим яких обумовлений особливим публічно-правовим значенням, підвищеною суспільною важливістю, спрямованою на забезпечення екологічної безпеки, обороноздатності, раціонального використання природних ресурсів, збереження стратегічно важливого майна держави, культурної спадщини тощо. 

129. Такі об`єкти пов`язані із забезпеченням суспільного інтересу, а тому не перебувають у вільному цивільному обороті і за жодних умов не можуть вибути із державної або комунальної власності у приватну власність. Публічні речі є необоротоздатними.

130. Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

131. Такий підхід застосований, зокрема, до земельних ділянок водного фонду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17), земельних ділянок природно-заповідного фонду (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц,), нерухомих об`єктів культурної спадщини (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

132. Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

133. Відповідно до пункту «ґ» частини четвертої 4 статті 83, пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України передача земель водного фонду у приватну власність заборонена, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі випадки передбачені частиною другою статті 59 ЗК України, за приписами якої можлива безоплатна передача у власність лише замкнених природних водойм загальною площею до 3 га.

134. Таким чином, передача земель водного фонду у приватну власність неможлива, окрім безоплатної передачі у власність лише замкнених природних водойм загальною площею до 3 га.

135. Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання способу захисту порушеного права у спорах про повернення земельних ділянок водного фонду, які не є замкненими природними водоймами загальною площею до 3 га, неодноразово зазначала, що виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ці ділянки належать до земель водного фонду, -набуття приватної власності на них є неможливим. Якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і перехід володіння, засвідчений державною реєстрацією права власності, є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду, яка не є замкненою природною водоймою загальною площею до 3 га, не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15- ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункти 70, 71), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункти 80, 81), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункти 96, 97), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункти 45, 46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 51, 52) та інші).

136. Таким чином, на земельну ділянку водного фонду (за винятком випадків, визначених у статті 59 ЗК України) за жодних умов не може виникнути право приватної власності. Державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта - державу або територіальну громаду.

137. У справі, що розглядається, утворена земляною греблею водойма (ставок) не належить до замкнених природних водойм, а відтак, не є винятком, встановленим частиною другою статті 59 ЗК України.

138. У свою чергу, стаття 59 ЗК України стосується не земляної греблі, що забезпечує функціонування водного об`єкта, а самого водного об`єкта як природного комплексу. Земляна гребля не є самостійним об`єктом цивільного обороту, а її правовий режим є похідним від правового режиму земельної ділянки водного фонду, на якій вона розташована. 

139. Ситуація, за якої у власність переходить лише земляна гребля без земельної ділянки, на якій вона розташована, не є можливою.

140. Земляна гребля є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, набуття приватної власності на земельну ділянку водного фонду є неможливим. Тому й набуття права приватної власності на земляну греблю також є неможливим та воно за жодних умов не може виникнути у нового набувача.

141. З огляду на це ні наявність державної реєстрації права власності за новим набувачем, ні фізичне привласнення ним земляної греблі не призводять до заволодіння нею.

142. Отже, земляна гребля, яка за своєю правовою природою є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, не може розглядатися як самостійний об`єкт права власності, який може правомірно вибути з державної або комунальної власності у приватну власність, у тому числі внаслідок приватизації.

143. Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим. Приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями (стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»). Оскільки земляна гребля не є майном, окремою річчю, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» не поширюється на спірні правовідносини.

144. Передача земляної греблі, яка є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, у приватну власність, у тому числі шляхом приватизації, суперечить правовому режиму земель водного фонду та водних об`єктів, які не можуть перебувати в приватній власності та не підлягають приватизації.

Щодо державної реєстрації речових прав на земляну греблю

145. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

146. Пункти 1, 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначають, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр). 

147. Державній реєстрації підлягають речові права на об`єкти нерухомого майна, зокрема на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомості, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення або зміни призначення (частина перша статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 

148. Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

149. Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 484) до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт речових прав: про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт: ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проєктної документації на будівництво); відсоток готовності (для об`єкта будівництва); адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, яким присвоєно адресу).

150. Правовий режим об`єкта нерухомості визначається на підставі документів про виконання будівельних робіт та введення в експлуатацію, технічного паспорта, паспорта водного об`єкта, виходячи із конструктивних характеристик об`єкта, можливості окремої технічної та юридичної індивідуалізації, зв`язку із земельною ділянкою та іншими об`єктами.

151. Отже, об`єктом державної реєстрації є речові права на нерухоме майно, яке має ознаки самостійного об`єкта цивільних прав. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є складовою частиною речі.

152. Як зазначалось, земляна гребля не є самостійним об`єктом цивільних прав, оскільки є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, яка може перебувати виключно у державній або комунальній власності.

153. Таким чином, згідно із частиною четвертою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права окремо на земляну греблю, яка не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду.

Щодо способів захисту порушеного права

154. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

155. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

156. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 

157. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, від 16.04.2025 у справі № 924/971/23, від 02.07.2025 у справі № 902/122/24).

158. Земельні ділянки водного фонду належать до обмежених ресурсів, що зумовлює встановлення особливого правового режиму їх використання та здійснення прав щодо таких об`єктів.

159. Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала особливий режим земельних ділянок водного фонду, нецільове використання яких може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, пункт 108; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, пункт 115; від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, пункт 99).

160. У спорах стосовно земельних ділянок водного фонду, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 117; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, пункт 124; від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, пункт 105).

161. У цій справі прокурор звернувся з позовом, спрямованим на захист інтересів держави, які виходять за межі інтересів територіальної громади, від стверджуваного прокурором порушення, в тому числі з боку відповідача 1- Синюхино-Брідської сільської ради. 

162. Синюхино-Брідська сільська рада здійснила відчуження за результатами приватизації у приватну власність відповідача 2 земляної греблі. Відповідач 2 зареєстрував речове право на земляну греблю у Державному реєстрі.

163. Велика Палата Верховного Суду у цій постанові виснувала, що земляна гребля не є самостійним об`єктом права власності та об`єктом цивільного обороту, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Право власності на земляну греблю не може виникати, переходити чи припинятися окремо від земельної ділянки водного фонду. Земельні ділянки водного фонду (за винятком випадків, визначених у статті 59 ЗК України) належать до об`єктів, на які за жодних умов не може виникнути право приватної власності (публічні речі). Такі об`єкти пов`язані із забезпеченням суспільного інтересу, а тому не перебувають у вільному цивільному обороті і за жодних умов не можуть вибути із державної або комунальної власності у приватну власність. Передача земляної греблі, яка є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, у приватну власність, у тому числі шляхом приватизації, суперечить правовому режиму земель водного фонду та водних об`єктів, які не можуть перебувати в приватній власності та не підлягають приватизації.

164. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є віндикаційний позов. Велика Палата Верховного Суду не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

165. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

166. Відповідно до статті 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

167. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

168. Розмежування віндикаційного та негаторного позовів здійснюється залежно від того, володіє позивач майном чи ні; володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника.

169. У правовідносинах, які стосуються об`єкта, право власності за яким належить державі чи територіальній громаді, і такий об`єкт в силу приписів закону не може бути переданий у приватну власність, судова практика виходить із того, що ані державна реєстрація права приватної власності за порушником, ані фактичне зайняття ним такого об`єкта не призводять до заволодіння ним, оскільки право приватної власності на нього не може виникнути за жодних умов.

170. У цьому випадку йдеться не про втрату володіння у речово-правовому розумінні, а про створення перешкод у здійсненні правомочностей власника - держави або територіальної громади. 

171. Незаконний набувач не може вважатися володільцем такого майна з юридичної точки зору, оскільки його володіння не ґрунтується на праві і не може бути легітимізоване.

172. Крім того, земляна гребля є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, не є індивідуально визначеною річчю, а тому не може бути предметом віндикаційного позову.

173. Отже, віндикаційний позов, який передбачає повернення майна з чужого незаконного володіння, у таких спорах не може бути застосований.

174. За обставинами цієї справи за відповідачем 2 у Державному реєстрі зареєстровано право власності на земляну греблю (гідротехнічну споруду) як на окремий об`єкт нерухомого майна.

175. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що така реєстрація була здійснена всупереч закону.

176. Як зазначалося, земляна гребля не є самостійним об`єктом права власності та об`єктом цивільного обороту, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Земельні ділянки водного фонду (за винятком випадків, визначених у статті 59 ЗК України) належать до об`єктів, на які за жодних умов не може виникнути право приватної власності. Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права окремо на земляну греблю, яка не єсамостійним об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду.

177. Отже, право власності окремо на земляну греблю не може бути зареєстроване взагалі, оскільки земляна гребля не є окремим об`єктом права власності, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав окремо на земляну греблю, яка є складовою частиною речі, суперечить приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, така державна реєстрація була здійснена всупереч закону.

178. Внаслідок внесення до Державного реєстру запису про право власності відповідача 2 на земляну греблю (гідротехнічну споруду), яка є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, власник цієї земельної ділянки позбавляється можливості реалізовувати належні йому правомочності власника щодо користування та розпорядження усією земельною ділянкою водного фонду.

179. Відповідач 2, здійснивши реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду в Державному реєстрі, чинить територіальній громаді перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду. Відповідні записи (відомості) в Державному реєстрі створюють для територіальної громади перешкоди у реалізації ним прав власника земельної ділянки (див. пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22).

180. Таким чином, порушення прав територіальної громади як власника земельної ділянки водного фонду полягають у чиненні їй перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою і обумовлені наявністю в Державному реєстрі запису про право власності на її складову частину - земляну греблю (гідротехнічну споруду). 

181. Враховуючи, що державна реєстрації права приватної власності відповідача 2 на земляну греблю (гідротехнічну споруду) була здійснена всупереч закону, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру (див. пункти 67-69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22).

182. За таких обставин права власника будуть відновлені внаслідок виключення із Державного реєстру інформації про реєстрацію права власності на земляну греблю (гідротехнічну споруду), яка є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру.

183. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду, коли власник землі обґрунтовує позовні вимоги наявністю перешкод у користуванні чи розпорядженні земельною ділянкою (безпідставним фактичним користуванням майном або реєстрацією речового права іншої особи), то залежно від позовних вимог, характеру порушених прав та фактичних обставин справи суд, якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, може захистити права такого власника в не заборонений законом спосіб, спрямований на усунення порушень (у тому числі й шляхом повернення землі, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації речового права) (див. пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2026 у справі № 456/252/22).

184. Отже, правомірним та ефективним способом захисту прав власника (територіальної громади) є позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права власності на її складову частину - гідротехнічну споруду із закриттям відповідного розділу Державного реєстру.

Щодо відступу від правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22

185. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22.

186. За обставинами справи № 300/3657/22, прокурор звернувся до суду з позовом з огляду на те, що КП «Благоустрій» обліковувало гідротехнічну спору - дамбу, висота 3-5 м, протяжність 2,2 км, на річці Бистриця Надвірнянська, що розташовується нижче залізничного моста, правий берег с. Микитинці, що є територією Івано-Франківської міської ради, яка введена в експлуатацію 1993 року, на рахунку (субрахунку) 103 «Будинки та споруди» за інвентарним номером 103000042; Управління капітального будівництва в Івано-Франківській області замовляло розробку та затверджувало проєктно-кошторисну документацію, для відновлення дамби використовувалися будівельні матеріали, устаткування та обладнання. Оскільки гідротехнічна споруда відповідала ознакам нерухомого майна, визначеним частиною першою статті 181 ЦК України, то, за твердженнями прокурора, вона підлягала державній реєстрації у Державному реєстрі.

187. З огляду на це прокурор пред`явив позов, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність міської ради щодо невчинення дій, спрямованих на проведення державної реєстрації права власності на дамбу на р. Бистриця Надвірнянська, м. Івано-Франківськ, нижче залізничного моста, правий берег с. Микитинці, висота 3-5 м, довжина 2,2 км;

- зобов`язати міську раду звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на зазначену гідротехнічну споруду.

188. За наслідками розгляду справи № 300/3657/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.03.2024 зазначив, що нормативно-правове регулювання містить різні семантично схожі визначення терміна «споруда». Термін «гідротехнічна споруда» пов`язаний з конкретним функціональним об`єктом (конструкцією), є узагальнюючою назвою споруд, що використовуються на водних ресурсах, основним же є термін «споруда». У свою чергу, дамба є видом гідротехнічних та інженерних споруд, не належить до будівель та приміщень, проте за інженерним задумом розміщується на земельній ділянці, призначена для спеціальних технічних функцій, пов`язаних з використовуванням водних ресурсів, зокрема для запобігання шкідливій дії вод. Переміщення такої споруди призводить до втрати її призначення. Як інженерна (гідротехнічна) споруда дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, не включена до переліку споруд, передбачених частиною четвертою статті 5 Закону № 1952-IV. Тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дамба належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитися державна реєстрація прав, та про те, що бездіяльність Івано-Франківської міської ради є доведеною.

189. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22, щодо застосування приписів, зокрема, частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у контексті того, що інженерна (гідротехнічна) споруда - дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, тому належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитись державна реєстрація права, шляхом викладення правової позиції щодо неможливості державної реєстрації речових прав та їх обтяження на гідротехнічні споруди.

190. Велика Палата Верховного Суду в цій постанові дійшла висновку стосовно того, що земляну греблю, яка за своєю правовою природою є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, не можна набути у приватну власність як окремий об`єкт нерухомого майна, у тому числі внаслідок приватизації. 

191. Об`єктом державної реєстрації є саме право на нерухоме майно, яке має ознаки самостійного об`єкта цивільних прав. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є складовою частиною речі.

192. Оскільки земляна гребля не є самостійним об`єктом цивільних прав, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, то речові права та їх обтяження на неї як окремий, самостійний, індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації не підлягають. 

193. Водночас гідротехнічна споруда - це узагальнююча назва споруд, функціональне призначення яких спрямоване на використання водних ресурсів, а також для боротьби зі шкідливою дією вод, до яких відносяться, зокрема, дамби й греблі різного призначення та їхні конструктивні елементи.

194. З огляду на різноманітність видів гідротехнічних споруд суд повинен надавати правову оцінку гідротехнічній споруді як об`єкту цивільних правовідносин у кожній справі виходячи з її технічних характеристик, пов`язаності із земельною ділянкою, функціонального призначення, правового зв`язку з іншими об`єктами та з урахуванням інших істотних ознак.

195. Оскільки у цій справі та справі № 300/3657/22 гідротехнічні споруди є різними за своїм видом і функціональним призначенням (дамба і земляна гребля), Велика Палата Верховного Суду не досліджувала у цій справі особливостей гідротехнічної споруди - дамби, то нема підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 300/3657/22.

Щодо суті спору

196. Прокурор у цій справі звернувся з позовом в інтересах держави про усунення перешкод власнику - територіальній громаді у користуванні та розпорядженні об`єктом комунальної власності шляхом визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними результатів електронного аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.07.2023 та зобов`язання відповідача 2 повернути земляну греблю (гідротехнічну споруду).

197. Позовні вимоги прокурор обґрунтовує, зокрема, тим, що земляна гребля перейшла у приватну власність відповідача 2 всупереч вимогам чинного законодавства, чим порушено інтереси держави. З посиланням на статті 186, 190, 316 ЦК України зазначає про те, що право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю. Земляна гребля не є окремим об`єктом цивільного обороту та не вибула з володіння територіальної громади. Перебування земляної греблі у приватній власності суперечить вимогам діючого законодавства. Прокурор стверджує про недійсність договору, посилаючись на частину першу статті 203, статтю 215 ЦК України.

198. Щодо заявлених позовних вимог Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

199. У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, зокрема, про те, що земляна гребля не є самостійним об`єктом права власності та об`єктом цивільного обороту, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Право власності на земляну греблю не може виникати, переходити чи припинятися окремо від земельної ділянки водного фонду. Земельні ділянки водного фонду (за винятком випадків, визначених у статті 59 ЗК України) належать до об`єктів, на які за жодних умов не може виникнути право приватної власності (публічні речі).

200. Отже, передача земляної греблі у приватну власність окремо від земельної ділянки водного фонду, складовою частиною якої вона є, не може бути здійснена з огляду на те, що земляна гребля не є окремим об`єктом цивільного обороту. Відповідно і повернення земляної греблі від одного суб`єкта іншому також є неможливим.

201. З огляду на викладене позовна вимога про повернення земляної греблі не може бути задоволена.

202. На земельну ділянку водного фонду (за винятком випадків, визначених у статті 59 ЗК України) за будь-яких умов не може виникнути право приватної власності. Земляною греблею, яка є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, неможливо заволодіти. Продавець за договором купівлі-продажу від 31.07.2023 не передав і не міг передати право власності на земляну греблю як складову частину земельної ділянки водного фонду.

203. Вчинені відповідачами дії призвели до обтяження земельної ділянки водного фонду (наявності відповідних відомостей у Державному реєстрі). Державна реєстрація речових прав на земляну греблю створює перешкоди у реалізації прав власника земельної ділянки водного фонду.

204. Як було зазначено вище, державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав окремо на земляну греблю, яка є складовою частиною речі, суперечить приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Речові права на такий об`єкт окремо не можуть бути зареєстровані у Державному реєстрі за будь-якою особою взагалі. Порушення прав власника земельної ділянки водного фонду слідує не з договору, а виникає внаслідок реєстрації у Державному реєстрі об`єкта, який у силу закону не міг бути зареєстрований.

205. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що для захисту порушеного права власності територіальної громади необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Скасування державної реєстрації права власності на складову частину земельної ділянки водного фонду - гідротехнічну споруду із закриттям відповідного розділу Державного реєструопосередковує відновлення становища, яке існувало до порушення [див. mutatis mutandis пункти 108-115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].

206. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.07.2023 та зобов`язання відповідача 2 повернути гідротехнічну споруду задоволенню не підлягають, проте помилився у мотивах відмови в їх задоволенні.

207. З огляду на це постанову суду апеляційної інстанції слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

208. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

209. З урахуванням викладеного в мотивувальній частині цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури необхідно задовольнити частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Щодо судового збору

210. За приписами частини першої статті 315 ГПК України у резолютивній частині постанови касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції. 

211. Хоча Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги прокурора на постанову суду апеляційної інстанції, змінивши її мотивувальну частину, проте не змінила рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову. Таким чином, витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 915/268/24 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 915/268/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції у справі № 915/268/24 набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | | С. О. Погрібний
Суддя-доповідач | | І. В. Ткач
Судді: | О. О. Банасько | | О. В. Кривенда
| О. В. Білоконь | | Н. М. Мартинюк
| О. Л. Булейко | | К. М. Пільков
| О. А. Губська | | Т. Г. Стрелець
| А. А. Ємець | | О. В. Ступак
| В. В. Король | | М. Ю. Тітов
| | | В. Ю. Уркевич