Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/5553/26
Провадження № 2/711/3187/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. в загальній сумі 15 691,32грн., а також судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 13.01.2025р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №847621485, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5 400 грн. 04.03.2025р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений Договір факторингу №МВ-ТП/25, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. на суму 10 665 грн. На підставі договору факторингу №30/0925-01 від 30.09.2025р. та реєстру прав вимоги №2 від 30.09.2025р. відповідне право грошової вимоги за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. на суму 18 391,32 грн. перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». 
Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 18391,32 грн., з яких: 5 400 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 10 291,32 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 700,00 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Оскільки відповідачка не виконала своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідачки на скою користь заборгованість за договором кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р. в загальній сумі 15 691,32 грн. Позовних вимог про стягнення із відповідачки штрафних санкцій позивач не заявляв. 
Від відповідачки заперечень (відзиву) проти позову не надходило.
29.05.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив, у випадку неявки представника, розглянути справу у відсутність представника позивача. Також вказував, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на мобільний номер телефону (документ доставлений 01.07.2026р.) та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р., укладеного в електронній формі між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5400грн., на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 12-23/. 
Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 13.01.2025р., а саме в розмірі 5 400 грн. Другий транш та решта Траншів надається Позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором (п.п. 2.2, 2.3, 2.4 договору).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування – 17 днів від дати отримання першого траншу, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту (п. 3.1 договору). 
Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови, якщо Позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 3.2 договору). 
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 17 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 9,18 грн. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, Позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору). 
Кожен окремий Транш надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-60хх-хххх-5159, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу (п. 5.1 договору). 
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 30.01.2025р., а саме протягом 17 днів від дати отримання першого траншу Позичальником (п. 7.1 договору).
Відповідно до п. 7.2 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута Позичальнику не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
- закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору,
- ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору. 
Кінцева дата повернення кредиту – 12.02.2030р. (п. 7.3 договору).
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено (п. 8.1 договору).
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних (п. 8.3 договору).
Розмір Комісії, що нараховується за надання першого Траншу за цим Договором становить 0грн. (п. 8.5 договору). 
Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складає 10 2031,92 грн. та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у розмірі 96 631,92 грн. (які складаються з процентів за користування Кредитом за Базовою ставкою та Комісії за надання кредиту) та суму Кредиту у розмірі 5 400 грн. Орієнтовна Реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом усього строку кредитування зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 2253,37 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого Траншу за весь строк кредитування: 96631,92грн.) / (сума першого Траншу за Договором: 5 400 грн.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 0,98 відсотків в день (п. 8.5 договору).
Відповідно до 8.7 договору, за умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів після дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, Кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування Кредитом наступним чином:
- за період від 13.01.2025р. до 30.01.2025р. (включно) Кредитодавець надає Позичальнику знижку в розмірі 98,98 % від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за Кредитом може здійснюватися за Дисконтною процентною ставкою 0,01 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 3,65 відсотків річних; 
- у разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення Дисконтного періоду, на період після 30.01.2025р. Кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 0,00 % від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за Кредитом може здійснюватися за Індивідуальною процентною ставкою 0,98 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку. Зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки, у разі використання Позичальником промокоду, відбувається починаючи з дати використання промокоду і до дати закінчення дії знижки, що надається згідно з умовами промокоду. Використання промокоду з метою зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки відбувається виключно після здійснення Позичальником всіх необхідних для пролонгації оплат (п. 8.7, 8.7.1, 8.7.2 договору).
За умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 2.3 Договору, за перші 17 (сімнадцять) днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 5409,18грн. та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 9,18 грн., Комісію за надання кредиту у розмірі 0 грн. та суму Кредиту у розмірі 5 400 грн. (п. 8.8 договору).
У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення договору. При цьому, договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п. 9.1.7 договору).
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 5 400 грн. підтверджується платіжним дорученням № f2155673-8c42-48eb-99d3-000d48b73f34 від 13.01.2025 року про перерахування суми кредиту 5 400 грн. на рахунок відповідача № 4149-60XX-XXXX-5159 /а.с. 44/. 
04.03.2025р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/25 (далі – Договір факторингу № МВ-ТП/25), за умовами якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТзОВ «Таліон Плюс» набуло та прийняло за плату права вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги /а.с. 50-55/.
Як вбачається із Реєстру прав вимоги від 04.03.2025р. відбулося відступлення ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнтом) ТзОВ «Таліон Плюс» (фактору) права вимоги за договором кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р., укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 10 665 грн., що складається із наступних сум: заборгованість за основним боргом – 5 400 грн.; заборгованість за відсотками – 2 565 грн., штрафні санкції – 2 700 грн. /а.с. 54-55/.
Відповідно до акту звірки від 31.12.2025р. ТзОВ «Таліон Плюс» 12.03.2025р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог від 04.03.2025р. за договором факторингу №МВ-ТП/25 від 04.03.2025р. /а.с. 56 /.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Таліон Плюс», станом на 30.09.2025р. розмір заборгованості відповідачки за Договором №847621485 від 13.01.2025р. складав 18 391,32 грн., з яких: 5 400 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 10 291,32 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що другим кредитором здійснено донарахування процентів за 146 днів користування кредитом (період з 05.03.2025р. по 28.07.2025р. включно) за щоденною ставкою 0,98% (52,92 грн./день) на загальну суму 7 726,32 грн. /а.с. 57-58/.
30.09.2025р. ТзОВ «Таліон Плюс» уклало з ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» договір факторингу №30/0925-01, згідно з яким ТзОВ «Таліон Плюс» відступило позивачу (ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , яке ґрунтується на умовах договору №847621485 від 13.01.2025р. на загальну суму 18 391,32 грн., з яких: 5 400грн. – заборгованість по тілу кредиту, 10 291,32 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) /а.с. 60-68/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за Договором кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р. в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідачки, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №МВ-ТП/25 від 04.03.2025р., №30/0925-01 від 30.09.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». 
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором – ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» – за 51 день користування кредитом на суму 2 565 грн. та його правонаступником – ТзОВ «Таліон Плюс» – за 146 днів користування кредитом на суму 7 726,32 грн. Загальна сума нарахованих процентів складає 10 291,32 грн. 
Оскільки відповідачкою не було сплачено заборгованість за договором №847621485 від 13.01.2025р, ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 15 691,32 грн., з яких: 5 400 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 10 291,32 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом /а.с. 60-68/.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р. відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула, і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 15 691,32 грн. є обґрунтованими і правомірними.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на загальну суму 15 691,32 грн., з яких: : 5 400 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 10 291,32 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 662,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору в повному обсязі. 
Стосовно витрат на правову допомогу, то слід зауважити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р.; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р.; додаткову угоду №25771380522 до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026р.; акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №№20/01/26-02 від 20.01.2026р. на загальну суму послуг 7 000 грн. /а.с. 79-82/.
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. – 2 години, вартість послуг 5 000 грн.;
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. – 2 години, вартість послуг 1 000 грн.;
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , – 1 година, вартість послуг 500 грн.;
- підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №847621485 від 13.01.2025р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 – 1 година, вартість послуг 500 грн.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. 
В даному випадку позивач користувався правничою допомогою адвокатського бюро «Тараненко та партнери», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності. При цьому, правнича допомога полягає у складанні процесуальних документів і не була пов`язана із здійсненням представництва інтересів позивача в судовому провадженні.
В той же час, слід зауважити, що підготовка адвокатського запиту та клопотання про забезпечення доказів не є вочевидь виправданими та необхідними діями в даному судовому провадженні. В цьому контексті слід звернути увагу, що надання інформації, яка містить банківську таємницю, можливо лише на підставі судового рішення, а відтак попереднє направлення адвокатом відповідного запиту не є необхідною передумовою для розгляду судом клопотання про забезпечення доказів. Також суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, складанням процесуальних документів).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки складає 7 662,40 грн. (2 662,40 грн. + 5 000 грн.).
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163, адреса: бульвар Лесі України, 34, офіс 333, м. Київ) заборгованість за Договором кредитної лінії №847621485 від 13.01.2025р. в загальній сумі 15 691,32 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 16 липня 2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко