Справа № 344/11451/26 
Провадження № 2-а/344/139/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Бігун Вікторія Петрівна до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №R571176 від 08.06.2026 року,- 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №R571176 від 08.06.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Позов мотивує тим, що 08 червня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 складено постанову №R571176 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Підставою для її складання було невиконання ОСОБА_1 вимог ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці. ОСОБА_1 вважає, що дана постанова є незаконною та винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню за таких підстав. 
Позивач є учасником бойових дій та проходив військову службу. Після звільнення з військової служби ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Як вбачається із військово-облікового документу, сформованого у застосунку «Резерв +» адреса місця проживання (реєстрації) особи відповідає відомостям, що містяться у витязі з реєстру територіальної громади. Однак, ОСОБА_1 у встановлений законодавством спосіб належним чином жодної оформленої повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки ані особисто, ані засобами поштового зв`язку не отримував, не знав і не міг знати про дату, час та місце, куди потрібно з`явитися, а також мету такої явки. 
Крім того, військово-облікові дані ОСОБА_1 були своєчасно оновлені у встановленому порядку, надалі не змінювалися, а відстрочка від призову під час мобілізації оформлена належним чином. Відтак правові підстави для застосування зазначеної норми у даному випадку взагалі відсутні. 
Розгляд адміністративних справ за ч.3 ст.210-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу у розмірі від 17 000 грн до 25500 грн, що є значним розміром, повинен відбуватися з дотриманням усіх гарантій для особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності, як для особи, яка притягується за вчинення кримінального правопорушення. 
У контексті цього обов`язку, забезпечуючи право на справедливий судовий розгляд, особа повинна бути негайно і детально поінформована про характер та причини порушень, мати час та можливість для підготовки до захисту, бути присутньою при розгляді своєї справи та захищати себе особисто чи користуватися юридичною допомогою захисника. 
Забезпечуючи особі право на захист, у протоколі повинна бути викладена суть адміністративного правопорушення, зазначені конкретні приписи нормативно-правових актів, які були порушені особою, з метою належної підготовки її до захисту. Саме цей обсяг правовідносин та їх кваліфікація (визначення конкретних приписів нормативно-правових актів, які були порушені) повинні бути об`єктом дослідження та перевірки уповноваженою особою під час винесення постанови на підставі протоколу та долучених до нього доказів (а.с.1-5).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.06.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.29).
01.07.2026 року представником відповідача подано відзив на позов, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Зазначає, що 12.05.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 у повній відповідності до вимог Постанови КМУ від 16.05.2024 р. № 560 було сформовано та підписано кваліфікованим електронним підписом повістку № 7299104 на ім`я ОСОБА_1 зі строком явки 22.05.2026 року о 09:00 для уточнення даних. Вказана повістка була направлена Позивачу рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта» з описом вкладення (номер штрих кодового ідентифікатора R067167653208) на адресу його задекларованого та підтвердженого місця проживання: АДРЕСА_1 . Згідно з офіційним трекінгом АТ «Укрпошта», 18.05.2026 року була здійснена невдала спроба вручення через причину «відсутність одержувача за вказаною адресою», після чого відправлення було повернуто.
Відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 р. № 560, у разі направлення повістки засобами поштового зв`язку, належним повідомленням та днем вручення повістки вважається, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що була повідомлена цією особою під час оновлення даних. Таким чином, неотримання Позивачем листа з пошти є наслідком його особистої бездіяльності та відповідно до закону прирівнюється до належного вручення.
Позивач зобов`язаний був з`явитися 22.05.2026 року. Жодних поважних причин неприбуття (наприклад, довідок про стаціонарне лікування), як це визначено ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Позивачем ані до ТЦК, ані до суду надано не було.
Як вбачається з наданого самим же Позивачем витягу із застосунку «Резерв+» (сформованого 12.06.2026 року), дані про відстрочку відображаються у системі "Оберіг" станом на червень. Згідно з даними ЄДРПВР Позивач оформив відстрочку 04.06.2026 року. Проте на момент виклику до ТЦК (22.05.2026 року), Позивач не мав офіційно оформленої у встановленому Кабміном порядку відстрочки. Відстрочка надається лише після особистого розгляду заяви відповідною комісією за наявності оновлених даних та чинного висновку ВЛК. Своєчасне прибуття 22.05.2026 року якраз і мало на меті врегулювання облікового статусу. Правопорушення є закінченим з моменту неявки у визначений день і час.
Крім того, матеріалами справи доводиться, що 08.06.2026 року Позивач ОСОБА_1 особисто прибув до ТЦК та подав письмову заяву (вх. № 10/1211 від 08.06.2026 р.), у якій власноручним підписом зазначив: «будучи ознайомленим зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорюю допущене правопорушення та прийняте рішення щодо мене, згоден на притягнення мене до адміністративної відповідальності за моєї відсутності». 
В день винесення постанови (08.06.2026 року) Позивач особисто отримав її копію, про що свідчить його підпис у нижній графі постанови № R571176.
Таким чином, Позивач був безпосередньо і детально проінформований про характер порушення, визнав свою провину в письмовій формі, не оспорював факт неявки за повісткою та свідомо погодився на спрощений порядок притягнення до відповідальності, що повністю нівелює будь-які твердження про «порушення права на захист».
Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, скористався правом на подання відзиву на позов.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Як вбачається з витягу з Резерв+ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – військовозобов`язаний, придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони, оновив дані 02.02.2026 року (а.с.11). 
Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с.12).
Згідно військового квитка серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 склав військову присягу 26.03.2022 року у в/ч НОМЕР_3 . Перебував на службу у ВЧ НОМЕР_3 , ВЧ НОМЕР_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_6 . Звільнений з військової служби в запас через сімейні обставини, перебування на утриманні у військовослужбовця 3-х і більше дітей, віком до 18 років (а.с.13-22).
Повістка ІНФОРМАЦІЯ_6 №7299104 адресована ОСОБА_1 про виклик за адресою АДРЕСА_1 на 22.05.2026 року о 09 год. 00 хв. 
Згідно опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №R067167653208 на ім`я ОСОБА_1 направлено повістку №7299104 від 12.05.2026 року. Згідно трекінгу відправлення Укрпошта відправлення 18.05.2026 року не вдалось вручити, інші причини, та повернуто відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою). 
Згідно заяви ОСОБА_1 , він будучи ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорює допущене правопорушення та прийняте рішення щодо нього, згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Постановою №R571176 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 08.06.2026 року Начальник ОСОБА_3 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 встановив що він не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені у повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, постановив накласти на нього штраф у сумі 17 000 грн. (а.с.23-24).
24 лютого 2022 відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено, тому особливий період в Україні триває по теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Отже, починаючи з 24 лютого 2022 і на даний час в Україні діє особливий період.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отож, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, які з урахуванням частини 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частиною 13 ст. 2 Закону « Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема полягають у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці в тому числі і для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та /або відмови у проходженні обов`язкового медичного огляду.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560 (далі Порядок №560), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2024 №1147 до «Правил надання послуг поштового зв`язку» передбачено, що рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
З наведеного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
З матеріалів справи не вбачається доведеним факт сповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП по процедурі урегульованій вказаними вище правовими нормами, тому суд констатує факт невиконання відповідачем вказаного вище порядку вручення повістки про виклик.
Порядок проведення призову під час мобілізації, як уже було вказано вище, затверджений постановою КМУ №560, визначає, що виклик громадян до ТЦК під час мобілізації здійснюється шляхом вручення або надсилання повістки. Повістка може бути сформована через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на що покликається відповідач, однак чинний порядок передбачає її друк і надсилання поштою або вручення у роздрукованому вигляді.
У Верховній Раді зареєстровані ініціативи щодо цифровізації ТЦК, зокрема, законопроєкт №15236 від 13.05.2026 має назву «Проєкт Закону про реформу територіальних центрів комплектування та сервісну модель мобілізації», однак до набрання ним статусу закону, слід керуватись діючим Порядком №560.
Обов`язок з`явитися до ТЦК виникає тоді, як уже було зазначено вище, коли повістку належно вручено або надіслано у передбачений законом спосіб: особисто з фіксацією або поштою рекомендованим листом з підтвердженням.
Якщо людина отримала лише push-повідомлення в Резерв+, без паперової повістки, поштового доказу або відеофіксації вручення, це не повинно автоматично вважатися належним викликом.
Відтак, суд зазначає, що вина позивача, яка полягала у порушенні вимог абзацу 2 частини першої статті 22 Закону №3543-XII, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 КУпАП.
Щодо посилання відповідача на те, що позивач подав заяву про згоду на його притягнення до адміністративної відповідальності, варто зазначити, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 15 травня 2019 у справі № 537/2088/17, «сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності».
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а.
Також слід закцентувати увагу на тому, що Конституційний Суд України у Рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 та Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а наголосили, що у справах про адміністративні правопорушення діє конституційний принцип презумпції невинуватості, а всі сумніви щодо події правопорушення та винуватості особи тлумачаться на її користь.
У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. 
Як наслідок відповідачем в установленому порядку не доведено обставин з приводу невиконання позивачем обов`язку щодо не прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отже, в порушення норм ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем правопорушення передбаченого частиною 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке полягає у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці в тому числі і для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та /або для проходження обов`язкового медичного огляду, або відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії, за яке настає відповідальність передбачена ст. 210-1 КУпАП, і як наслідок на позивача безпідставно накладено адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови та задоволення позову.
При обґрунтуванні рішення суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Пронін проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
При вирішенні питання стягнення судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та з витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. 
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід покласти на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 8, 9, 11, 71-79,194,241-244, 246, 250, 255, 268, 269, 271, 272, 286, 292, 295 КАС України, суд, 
В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Бігун Вікторія Петрівна до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №R571176 від 08.06.2026 року - задоволити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № R571176 від 08.06.2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь держави з зарахуванням на рахунок UA908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 - 665,60 грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 18.08.2026 року. 

Суддя Пастернак І.А.