Справа № 536/67/26
Провадження №2/524/2911/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2026 року м.Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: 
головуючого - судді Алексашиної Н.С., 
за участю: секретаря судового засідання – Григор Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовує тим, що 03.07.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора укладено договір №3792225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Сума кредиту склала 5000 грн., строк кредитування – 360 днів., з 03.07.2023 року по 27.06.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,1% у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2% у день. Спосіб надання кредиту: шляхом перерахування у безготівковій формі за реквізитами платіжного засобу фізичної особи.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №23/09/24 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідно укладеного Договору факторингу від 26.07.2024 року №26/07/2024 року позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором на суму 25647,89 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 4999,95 грн., заборгованість за процентами – 20647,94 грн.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 25647 грн. 89 коп., сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.
19.05.2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Харук О.С. засобами системи «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву. У відзиві заперечила проти задоволення позовних вимог, вказала, що відповідачка є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , призваного по мобілізації до лав Збройних сил України, а тому має право на пільгу щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитом у відповідності до п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, у відзиві послалася на те, що відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» за період з 24.11.2023 року по 17.05.2024 року проценти за кредитом мали нараховуватись в розмірі 1% на день. За підрахунком відповідачки за вказаний період сума заборгованості за процентами становить 8799,91 грн. Станом на 23.11.2023 року заборгованість за процентами становила 400 грн. Всього розмір заборгованості за кредитом станом на 17.05.2024 року становить 14199,86 грн. з яких: 4999,95 грн. – тіло кредиту, 9199,91 грн. – заборгованість по процентам. Разом з тим, відповідачка посилається на сплату нею процентів в сумі 14000 грн. і з 18.05.2024 року кредитор не мав права нараховувати проценти. Таким чином, за підрахунками відповідачки остаточна заборгованість за кредитним договором становить 199,86 грн.
Одночасно з відзивом представник відповідачки подала до суду заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву, посилаючись на те, що мала доступ не до всіх документів у справі в системі «Електронний суд». Зокрема, доступ до позовної заяви вона отримала 09.05.2026 року. 
Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК Укрраїни суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи відсутність повного доступу до матеріалів справи у системі «Електронний суд» суд доходить висновку про наявність поважних причин пропуску відповідачкою та її представником строку для подання відзиву на позовну заяву та вважає за необхідне поновити такий строк.
19.05.2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідачка не надала доказів того, що на дату укладення кредитного договору її чоловік мав статус військовослужбовця. Послався на те, що ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не має зворотної дії в часі. Також, зазначив, що на дату виникнення спірних правовідносин не існувало жодних обмежень розміру денної процентної ставки.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. У прохальній частині позову заявив клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 03.07.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №3792225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом КВ72. /а.с.20-35/
Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Враховуючи, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним.
Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн. Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,10% в день та застосовується у випадку якщо клієнт до 02.08.2023 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше першого платежу визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 
Згідно п. 1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
У пункті 2.1 Договору зазначено реквізити платіжної картки, на яку перераховуються кредитні кошти.
Відповідно до п.9.3 Договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Також позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, де дублюються умови кредитування визначені договором. /а.с.17-19/
Факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 5000 грн. від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» підтверджується довідкою надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» про переказ коштів в сумі 5000 грн. на карту № НОМЕР_1 . /а.с.44/
При цьому, суд враховує, що відповідачка не заперечує факт отримання кредитних коштів.
Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідачки станом на 20.07.2024 року склала 25647 грн. 89 коп. До складу заборгованості входять: заборгованість за тілом кредиту – 4999,95 грн., заборгованість за процентами – 20647,94 грн. /а.с.36-43/
Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення.
26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено Договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників, в тому числі до відповідачки за договором №3792225 про надання споживчого кредиту від 03.07.2024 року. /а.с.70-71, 73, 95-103, 109/
Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, ТОВ «Українські Фінансові Операції» на законних підставах набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Заборгованість залишається непогашеною.
Щодо посилань відповідачки про необхідність застосування обмеження розміру нарахування процентів за користування кредитом за ставкою1% суд виходить з наступного.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - не більше 1%.
Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки, строк дії укладеного до набрання чинності вказаними законодавчими змінами кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється.
За таких обставин, первісний кредитор у відповідності до умов договору провів нарахування процентів за договором у відповідності до норм законодавства, які діяли на час укладення договору.
Що стосується посилань відповідачки на те, що вона має пільги щодо звільнення від сплати процентів як дружина військовослужбовця, суд враховує наступне.
Відповідачка надала суду копію свідоцтва про шлюб, з якого убачається, що з 23 червня 2007 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .
На підтвердження статусу військовослужбовця ОСОБА_2 надані копія посвідчення офіцера, копія довідки від 22.06.2023 року Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про проходження служби з терміном підготовки з 07.06.2023 року до 30.08.2023 року з подальшим направленням до військової частини, копія посвідчення учасника бойових дій, копія довідки військової частини НОМЕР_2 від 03.04.2026 року про перебування на військовій службі по мобілізації з 26.08.2023 року.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. 
Відтак, надана довідка військової частини про проходження військової служби є належним доказом доведеності статусу особи, яка має пільги передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено у новій редакції, якою визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказані зміни набули чинності 18 травня 2024 року із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/315/20).
Таким чином, враховуючи дію закону у часі, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом мало відбуватися до 17 травня 2024 року, а після набрання чинності вказаного Закону, тобто з 18 травня 2024 року відповідачка, як дружина військовослужбовця, звільнена від сплати таких відсотків.
З урахуванням наведено, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 03 липня 2023 року по 17 травня 2024 року. Станом на 17 травня 2024 року заборгованість за процентами становила 16998,35 грн. В подальшому 18.05.2024 року сплатила 200 грн. в рахунок погашення заборгованості, а також 11, 12, 15, 17, 20 липня 2024 року - по 50 гривень, а всього 450 гривень.
Таким чином, заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню за період з 03 липня 2023 року по 17 травня 2024 року становить 16548,35 гривень за процентами та 4999,95 гривень за тілом кредиту, а всього 21548,30 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову, стягнувши з відповідачки 4999,95 грн. заборгованості за тілом кредиту та 16548,35 грн. заборгованості за нарахованими процентами, а всього 21548,30 грн. В частині стягнення решти процентів в сумі 4099,59 грн. слід відмовити.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог ст.141 ЦПК України.
Зважаючи на те, що розмір задоволених позовних вимог становить 84,01% від заявленої ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2035,05 грн. (з розрахунку: 2422,40 х 84,01/100=2035,05 грн.)
Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. суд виходить з наступного.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, акт прийому-передачі наданих послуг №3792225, «детальний опис робіт (наданих послуг)», заявку на виконання доручення. /а.с.45, 46, 47-48, 84-85/
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Враховуючи наведене, виходячи з принципів пропорційності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. Те, що подібні позови є непоодинокими випливає зі змісту договору про надання правничої допомоги, який не має конкретно визначеного предмету. За таких обставин суд доходить висновку про непропорційність та нерозумність заявленої вартості витрат на правову допомогу, сума яких вдвічі перевищує заборгованість за тілом кредиту, і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», з 10000 грн. до 3000 грн.
Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 21548 грн. 30 коп. заборгованості за договором №3792225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.07.2023 року, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА».
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» решти нарахованих процентів в сумі 4099 гривень 59 копійок, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 2035 грн. 05 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати на правничу допомогу в сумі 3000 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Глибочицька, 40, приміщення 19 літ «Н», «П», ЄДРПОУ 40966896;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя   Алексашина Н.С.