Справа № 694/2262/25 провадження № 2/694/484/26 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину, 
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 у розмірі 23120,00 грн. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 06.01.2025 року укладено Кредитний договір (оферти) № 06.01.2025-100000964. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн. строком на 140 днів. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 5% від суми Кредиту та дорівнює 400 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Неустойка 120 грн., що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання. 
Відповідно до Договору від 06.01.2025 року та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. строком на 140 днів, ОСОБА_1 06.01.2025 року отримано кредитні кошти у розмірі 8000 грн. на реквізити електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_6. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову 30.07.2025, утворилась заборгованість у розмірі 23120 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., заборгованості за процентами в розмірі 9520 грн., заборгованості з комісії в розмірі 400 грн., додаткової комісії 1200 грн., та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 4000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Ухвалою суду від 14.08.2025 року відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
01.09.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив, в якому зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення Кредитного

договору саме ОСОБА_1 та його дійсного волевиявлення. Посилання на акцепт оферти шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого на номер телефону, є недостатнім, оскільки не доведено беззаперечно, що саме ОСОБА_1 особисто та усвідомлено вчиняв дії з укладення договору та на момент укладення договору номер телефону НОМЕР_1 та картка, зазначена Позивачем, належали та контролювалися виключно ОСОБА_1 . Зазначає, що квитанція про перерахунок коштів від 06.01.2025 року від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є первинним банківським документом. Цей документ не підтверджує, що кошти були зараховані саме на рахунок ОСОБА_1 та що він мав можливість ними розпоряджатися. Також відповідач вказує на те, що позивач не надав доказів належного ознайомлення Відповідача з усіма умовами договору, а умови, на яких був наданий кредит, є несправедливими та порушують права ОСОБА_1 як споживача. Також, Відповідач не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги від первісного кредитодавця до Позивача. Це може свідчити про недійсність такого відступлення та відсутність у Позивача права вимагати стягнення заборгованості з Відповідача. Просить у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
01.09.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить: визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 ; у випадку, якщо суд не знайде підстав для визнання недійсним всього Кредитного договору, визнати недійсними умови Договору про надання споживчого кредиту № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року в частині встановлення стандартної процентної ставки у розмірі 1% на день (пункт 6 Заявки) як несправедливі; застосувати наслідки недійсності правочину (або недійсності окремих його умов) відповідно до ст. 216 ЦК України; судові витрати, пов`язані з розглядом даного зустрічного позову, покласти на Відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Споживчий центр».
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 заперечує факт належного та правомірного укладення зазначеного Кредитного договору. Вказує на те, що ТОВ «Споживчий центр» не доведено факт укладення договору саме ОСОБА_1 та його дійсного волевиявлення, оскільки відповідач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів, що саме ОСОБА_1 особисто та усвідомлено вчиняв дії, спрямовані на укладення Кредитного договору на запропонованих умовах. Відповідач не довів беззаперечно, що зазначена картка № НОМЕР_2 та номер телефону НОМЕР_1 належали та контролювалися саме ОСОБА_1 на момент укладення договору. Закон України «Про електронну комерцію» та Закон України «Про електронні довірчі послуги» встановлюють вимоги до використання електронних підписів. Одноразовий ідентифікатор може визнаватися електронним підписом лише за умови, що сторони попередньо про це домовились, і такий спосіб ідентифікації дозволяє однозначно встановити особу підписанта та факт погодження ним умов договору. Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів дотримання всіх цих умов. Також позивач за зустрічним позовом вказує на відсутність доказів належного виконання ТОВ «Споживчий центр» обов`язку з перерахування кредитних коштів саме ОСОБА_1 . Долучений до первісного позову «Квитанція про перерахунок коштів від 06.01.2025 р.» від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є первинним банківським документом, що беззаперечно підтверджує зарахування коштів на конкретний рахунок ОСОБА_1 та його можливість цими коштами розпоряджатися. Враховуючи вищевикладене, існують обґрунтовані підстави вважати, що Кредитний договір № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року є недійсним з моменту укладення, оскільки волевиявлення Позивача за зустрічним позовом не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, а також через недодержання вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України та вимог законодавства щодо укладення електронних правочинів.
Також, позивач зазначає, що навіть якщо припустити, що Кредитний договір був формально укладений, окремі його умови є несправедливими та такими, що порушують

права Позивача за зустрічним позовом як споживача фінансових послуг. Неналежне ознайомлення з умовами договору та нав`язування несправедливих умов. Відповідач за зустрічним позовом стверджує, що ОСОБА_1 ознайомився з повним текстом договору в особистому кабінеті. Однак, умови таких договорів, особливо в частині реальної вартості кредиту, надзвичайно високих відсоткових ставок (1% на день, що становить понад 365% річних), механізмів їх нарахування та відповідальності, часто викладені у спосіб, що ускладнює їх розуміння пересічним споживачем. Немає доказів, що ОСОБА_1 було надано повну, достовірну інформацію про всі істотні умови кредиту в доступній формі до моменту укладення договору, як того вимагає ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про споживче кредитування». Зокрема, у Кредитному договорі (п. 6 Заявки) зазначена стандартна процентна ставка 1% на день. Така ставка є очевидно непропорційною сумі кредиту та ризикам кредитора, свідчить про зловживання свободою договору з боку фінансової установи та має ознаки кабального правочину. Сума нарахованих відсотків (9520,00 грн.), комісії (400,00 грн.), додаткової комісії (1200,00 грн.) та неустойки (4000,00 грн.) значно перевищує суму наданого кредиту (8 000,00 грн.), що є прямим наслідком застосування несправедливої процентної ставки та інших платежів. У випадку визнання Кредитного договору недійсним, Позивач за зустрічним позовом готовий повернути суму фактично отриманих коштів (8000,00 грн.), якщо буде доведено факт їх отримання та розмір, а Відповідач за зустрічним позовом не матиме права вимагати сплати відсотків та інших нарахувань за недійсним договором. У випадку визнання недійсними окремих умов договору щодо процентної ставки, сума заборгованості має бути перерахована без урахування таких несправедливих умов.
Ухвалою суду від 03.09.2025 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Об`єднано первісний та зустрічний позов в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі єдиний номер № 694/2262/25 (провадження №2/694/1045/25). Здійснено перехід від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 
08.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача Павленко Д.О. надіслав до суду клопотання про витребування доказів у АТ «Універсал Банк» наступну інформацію: чи емітувалась (видавалась)банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ); інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 за 06.01.2025 р.; прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на карту № НОМЕР_3 , видану АТ «Універсал Банк» на яку були 06.01.2025 року перераховані грошові кошти в сумі 8000,00 грн.
Також 08.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ТОВ «Споживчий центр» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення зустрічного позову. Представник вказує, що відповідач добровільно уклав з ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №06.01.2025-100000964, будучи попередньо ознайомленим з усіма умовами кредитування. Представник наголошує, що нарахування процентів за користування кредитом передбачено законом та умовами договору, а тому не може розглядатися як міра відповідальності. З цієї причини посилання відповідача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з метою оскарження розміру процентів є безпідставним. Представник позивача зазначає, що строк кредитування сплив, однак відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. При цьому факт укладення договору та отримання кредиту відповідачем підтверджено матеріалами справи, а будь-яких належних доказів на підтвердження тверджень про не укладення чи недійсність договору відповідачем не подано. Представник зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З урахуванням викладеного

позивач просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. 
Крім того, 08.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача Павленко Д.О. надіслав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно доЗакону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом направлення однією стороною пропозиції (оферти) та її прийняття іншою стороною (акцепту). Договір вважається укладеним з моменту одержання відповіді про прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний за правилами статті 12 Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а кожен примірник такого електронного документа є його оригіналом. Позивач пояснив, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений шляхом: ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору від 06.01.2025; подання відповідачем заявки на укладення кредитного договору № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025; направлення відповідачем електронної відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) щодо кредитного договору. На цій підставі позивач стверджує, що Кредитний договір № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 був укладений у електронній формі, яка відповідно до закону прирівнюється до письмової.
Щодо підписання договору відповідачем позивач пояснив, що електронні документи зі сторони позивача підписані електронним підписом, а зі сторони відповідача - засобом одноразового ідентифікатора, надісланого SMS-повідомленням на номер телефону, вказаний відповідачем як фінансовий засіб зв`язку. 06.01.2025 року о 20:24:33 на номер НОМЕР_5 було доставлено SMS-повідомлення з текстом «Код підтвердження: Е446 для Договору».Відповідач не заперечував належність зазначеного номера телефону або факт його втрати на момент укладення договору. Сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами, не спростованими відповідачем. 
У частині заперечень щодо ідентифікації позивач зазначив, що під час укладення кредитного договору відповідач пройшов процедуру електронної дистанційної ідентифікації через систему BankID Національного банку України. Ідентифікація здійснюється шляхом багатофакторної автентифікації в інтернет-банкінгу обраного банку. Після успішного проходження автентифікації банк формує електронне підтвердження електронної дистанційної ідентифікації (ЕПІ), яке містить ідентифікаційні дані користувача. Позивач вказав, що на підтвердження факту ідентифікації відповідача до позовної заяви були додані відомості з системи BankID, сформовані у порядку та формі, визначених чинною на час укладення договору Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID. На думку позивача, отримані через систему BankID дані однозначно ідентифікують відповідача як особу, яка проходила автентифікацію та ініціювала укладення кредитного договору. Водночас відповідач, заперечуючи факт ідентифікації, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень.
Щодо видачі кредитних коштів позивач зазначає, що видачу кредитних коштів відповідачу підтверджує лист ТОВ «УПР», з якого вбачається, що 06.01.2025 року на платіжну картку відповідача № НОМЕР_3 було перераховано 8000,00 грн. за кредитним договором № 06.01.2025-100000964. Платіж проведено через систему інтернет-еквайрингу iPay, транзакція № 616570133. Карткові реквізити відповідач зазначив самостійно під час оформлення заявки. Платіжні операції здійснюються за правилами, визначеними Законом України «Про платіжні послуги». ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою, а не банком, тому не володіє первинними банківськими документами і не може надавати виписки з рахунків відповідача. Наданий розрахунок та картка субконто є належними та допустимими доказами розміру заборгованості. Відповідач не подав власного контррозрахунку і протягом дії договору не заявляв претензій щодо ненадання кредиту. Отже, позивач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі, а доводи відповідача про відсутність перерахування коштів є необґрунтованими.

Представник позивача зазначає, що нарахування процентів та комісій здійснено у відповідності до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. Проценти нараховані в межах строку кредитування, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду. Позичальник, не виконавши обов`язку щодо своєчасного повернення кредиту, не звільняється від сплати процентів та основного боргу. Щодо комісій, представник позивача зазначив, що вони передбачені умовами договору та відповідають вимогам ст. 1 і ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки є складовою загальних витрат за споживчим кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань представник позивача просив суд стягнути заборгованість у повному обсязі. Представник позивача зазначає, що заявлені відповідачем доводи щодо неправомірності нарахування неустойки є безпідставними та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору № 06.01.2025-100000964 сторони погодили нарахування неустойки у розмірі 120 грн. за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Посилання відповідача на п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не підлягають застосуванню, оскільки зазначені норми стосуються договорів, укладених до набрання чинності Законом № 3498-IX. Спірний договір укладено 07.05.2024 року, тобто після внесення відповідних змін до законодавства, а відтак вимога про стягнення неустойки є законною та обґрунтованою.
Щодо доводів відповідача про недоведеність укладення кредитного договору, представник позивача наголошує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень. Натомість у матеріалах справи містяться докази укладення договору в електронній формі, а також фактичного надання кредитних коштів позивачем, що підтверджує реальність та виконання договору. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а тому відсутність доказів зі сторони відповідача підтверджує безпідставність його заперечень. Кредитний договір відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», містить повну та доступну інформацію про умови кредитування, тому твердження про його нікчемність є безпідставними. Стосовно тверджень відповідача про неповідомлення його про відступлення права вимоги, представник позивача зазначає, що відповідач не подав доказів на підтвердження такого факту. Крім того, позивач таких обставин не заявляв, а відсутність будь-яких підтверджень робить відповідні доводи необґрунтованими. 
Ухвалою суду від 18.11.2025 року було витребувано докази від АТ «Універсал банк» за клопотанням позивача.
10.12.2025 року та 15.122025 року до суду надійшла інформація на виконання ухвали про витребування доказів. 
Ухвалою суду від 12.01.2026 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду по суті.
В судове засідання сторони не з`явились. Причини неявки суду не повідомили.
В позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» просило проводити розгляд без їхньої участі.
Враховуючи те, що сторони подали заяви по суті справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності сторін. 
У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Щодо первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 06.01.2025 року укладено Кредитний договір (оферти) № 06.01.2025-100000964, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е365 Заявки кредитного договору №06.01.2025-100000964 (кредитної лінії) в порядку,

передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.18-21).
У вказаній заявці зазначено, що кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр», позичальником ОСОБА_1 , реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: НОМЕР_7. Відповідно до умов кредитного договору №06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту 06/01/2025; Сума кредиту 8000 грн.; Строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; Дата повернення (виплати) кредиту 25.05.2025; Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 5% від суми Кредиту та дорівнює 400 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Неустойка 120 грн., що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання; Розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України становить 547,5% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України встановлюється законом.
Крім того, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем ОСОБА_1 06.01.2025 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е365 Паспорт споживчого кредиту ТОВ «Споживчий центр», в якому ТОВ «Споживчий центр» викладені умови кредитування відповідача ОСОБА_1 з урахуванням його побажань.
Факт перерахування 06.01.2025 року ТОВ «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 8000 грн. через платіжну систему iPay.ua на картку НОМЕР_3 з призначенням платежу «видача за договором кредиту №06.01.2025-100000964» підтверджується довідкою генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» (а.с.13).
Також згідно інформації АТ «Універсал банк», отриманої на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 06.01.2025 року було зараховано грошові кошти в сумі 8000 грн. (а.с. 99-100). 
Таким чином, позивач ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконав умови вищевказаного кредитного договору та перерахував відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в обумовленому розмірі на його банківську картку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , після отримання кредитних коштів у сумі 8000 грн., належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Так, згідно розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором, складає 23120,0 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., процентів у розмірі 9520,00 грн., комісії у розмірі 400,00 грн., додаткової комісії 1200,00 грн. та неустойки у розмірі 4000,00 грн. (а.с.14).
При цьому, доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості позивачу ТОВ «Споживчий центр», матеріали справи не містять.
Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електроннійформі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за

правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронному вигляді уклали договір про надання грошових коштів у позику № 06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування.
На підставі цього договору відповідач отримав кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 8000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути позивачу кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 06.01.2025-100000964, який був укладений 06.01.2025 року між ним та ТОВ «Споживчий центр», в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення основного боргу, процентів та комісії підлягають задоволенню.
Щодо стягнення неустойки, суд зазначає наступне.
15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
З розрахунку неустойки за порушення умов договору №06.01.2025-100000964 від 06.01.2025 року, наданого представником позивача до матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті боргу

нарахована в період дії воєнного стану і становить 4000,00 грн.
З огляду на викладене, суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що слід відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки з відповідача, яка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, оскільки розмір такої неустойки (за наведений період) підлягає списанню кредитодавцем.
З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №06.01.2025-100000964 від 06.01.2025, який був укладений між ним та ТОВ «Споживчий центр», як в обумовлені договором строки, та враховуючи відсутність відомостей про те, що відповідач на час розгляду справи виконав свої зобов`язання за Договором №06.01.2025-100000964 перед ТОВ «Споживчий центр» суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсними окремих умов кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає наступне.
Відповідач/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, а процентна ставка є надмірно високою та вкрай невигідною для відповідача.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.2015 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Верховного Суду по справі № 463/2891/21 від 21 червня 2023 року) .
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Перед укладення кредитного договору відповідач/позивач за зустрічним позовом заповнив заявку кредитного договору та отримав для ознайомлення пропозицію про укладення кредитного договору, яка містить всю необхідну інформацію про умови кредитування, в тому числі і відомості про реальну річну ставку, про що підписався електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором Е365) 06.01.2025 року. У цьому документі інформація про умови надання кредиту є чіткою, зрозумілою, структурованою та детальною.
У разі незгоди з умовами кредитного договору, відповідач/позивач за зустрічним позовом мав змогу скористатися своїм правом, передбаченим ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» на відмову від договору протягом 14 календарних днів, з дня укладення договору без пояснення причин. Проте, таких дій не вчинив. Натомість поставив питання про недійсність кредитного договору лише після звернення кредитора про стягнення заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.
Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.
Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.
Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.
Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.
Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.
Жодних тяжких обставин ОСОБА_1 не зазначає та жодних документів, які б підтверджували ці факти відповідач/позивач за зустрічним позовом не надав.
Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність зустрічної позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним та є підставою для відмови у задоволенні

зустрічного позову через його необґрунтованість.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що умови укладеного ним Кредитного договору не відповідають ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд такі доводи відхиляє, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено, що в указаному договорі була вимога щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Суд зауважує, що нараховані позичальнику проценти за своєю природою є платою за користування кредитними коштами, а не сумою компенсації в разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.
Посилання позивача/відповідача на відсутність доказів, що саме ОСОБА_1 особисто та усвідомлено вчиняв дії з укладення договору та на момент укладення договору номер телефону НОМЕР_1 та картка, зазначена Позивачем, належали та контролювалися виключно ОСОБА_1 суд не бере до уваги, адже останнім не доведено, що він звертався до органів поліції щодо шахрайських дій щодо його телефону або руху коштів на його банківському рахунку.
Також суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 щодо того, що останній не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги від первісного кредитодавця до Позивача та це може свідчити про недійсність такого відступлення та відсутність у Позивача права вимагати стягнення заборгованості з Відповідача, враховуючи що ТОВ «Споживчий центр» є первісним кредитором, а не фактором.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову не підлягають до задоволення, оскільки вони є безпідставними та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції №СЦ00028620 від 22.07.2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с.26), який він просить стягнути з відповідача.
Враховуючи результат вирішення спору, а саме висновок суду про часткове задоволення первісного позову, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (83 %) в розмірі 2010 грн. 59 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
у хвалив:
Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за договором позики у розмірі 19120 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять) грн., з яких 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9520 грн. заборгованість за процентами, 400 грн. заборгованість з комісії, 1200 грн. заборгованість з додаткової комісії.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2010 (дві тисячі десять) грн. 59 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог первісного позову - відмовити.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його

проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя          Т.М. Кравченко