КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2026 року Київ Справа №320/37612/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Рух справи.
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:
- Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 , щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 
- Зобов?язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 26 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
На підставі наказу командира від 04.01.2023 № 4 їй було нараховано грошову компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. 
Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 , як військова частина, з якої її звільнено, зобов`язана здійснити повний розрахунок при звільненні, а Військова частина НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває Військова частина НОМЕР_1 , уповноважена здійснити відповідний перерахунок. 
Позивач стверджує, що при визначенні розміру грошової компенсації відповідачами безпідставно не враховано додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у зв`язку з чим просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок і виплату належної компенсації.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач-1 правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі в електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».
Відповідно до довідки про доставку електронного листа, ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі надіслано судом в електронний кабінет відповідача в системі "Електронний суд". Згідно довідки про доставку до електронного кабінету ЄСІТС, ухвала про відкриття провадження була доставлена в електронний кабінет відповідача 04.08.2025.
Частиною 11 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС) якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Відповідач-2 проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим з огляду на таке.
Так, відповідач зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за своєю правовою природою є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому не підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. 
На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку № 260, а також на правові висновки Верховного Суду. 
Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду, оскільки позов подано лише 23.07.2025, тоді як про розмір виплачених при звільненні сум позивачу було відомо ще у січні 2023 року, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду та відмовити у задоволенні позову.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.01.2023 № 4 позивача, звільненої з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26.12.2022 № 199-РС, з 04.01.2023 виключено зі списків особового складу.
За змістом наказу позивачу підлягало виплаті грошова компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. 
30.06.2025 представником позивача направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 , у якому, зокрема, просилося надати інформацію щодо врахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, при обчисленні грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, а також довідку про грошове забезпечення позивача із зазначенням такої винагороди. 
02.07.2025 Військова частина НОМЕР_2 надала відповідь, відповідно до якої додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, при розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки не враховувалася. 
Також позивачу було надано інформацію щодо проходження служби та довідку про грошове забезпечення, з якої вбачається, що під час проходження військової служби позивач отримувала зазначену додаткову грошову винагороду. 
Вважаючи, що неврахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки є протиправним, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01.03.2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі - Постанова № 704).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу третього частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Згідно із пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної прикордонної служби виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Висновки суду.
Приписи пунктів 1, 14 статті 10-1, пункту 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані відпустки.
Водночас порядок визначення розрахункової величини, з якої обчислюється зазначена компенсація, став предметом правового висновку Верховного Суду.
Так, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 Верховний Суд зазначив:
« 41. Відповідаючи на друге питання, що стосується умов обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, то Верховний Суд констатує, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини від 07 листопада 2023 року №133/9275 виплачувалася позивачу, починаючи з квітня 2022 року по лютий 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки».
Наведений висновок Верховного Суду сформований при застосуванні тих самих норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини у цій справі, а тому відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом під час вирішення даного спору.
Як встановлено судом, позивачу при звільненні було нараховано грошову компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Разом із тим, відповідно до відповіді Військової частини НОМЕР_2 на адвокатський запит представника позивача, додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168, при обчисленні зазначеної грошової компенсації не враховувалася, хоча під час проходження військової служби позивач отримувала таку додаткову грошову винагороду, що підтверджується довідкою про її грошове забезпечення, наданою відповідачем. 
Отже, вирішуючи питання, чи підлягає включенню додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, Верховний Суд у справі № 240/32125/23 констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки відповідачі були зобов`язані урахувати суму додаткової винагороди, яку позивач отримувала перед звільненням.
Оскільки додаткова винагорода, запроваджена постановою Кабінету Міністрів України № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, Верховний Суд дійшов висновку, що така винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 30.10.2025 у справі № 240/904/24 та від 29.01.2026 у справі № 240/31199/23.
Отже, доводи відповідачів про те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168, не входить до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, є помилковими.
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.
Відповідач покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду, який на його думку становить один місяць, пов`язаючи його початок з днем вручення грошового атестата.
Дійсно, відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).
Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22, від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»
Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.
Поряд з цим, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначений статтею 233 КЗпП України на строк дії такого карантину.
Аналогічний правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та від 18.01.2024 у справі № 240/5105/23.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців: враховуючи положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ), до 18.07.2022 не обмежене будь-яким строком.
Відповідно до частини першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 обмежене тримісячним строком, водночас вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.
Поряд з цим, у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Відповідно до абзацу третього пункту 7 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з абзацом другим і четвертим пункту 11.1 розділу 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (у редакції наказа Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104) (далі Правила № 280), грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні у таких випадках:
вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; звільнення з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).
Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці особового рахунку військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий залишається в діловодстві фінансового органу військової частини (абзац п`ятий пункту 11.3 розділу 11 Правил № 280).
Згідно з абзацом першим пункту 11.3 розділу 11 Правил № 280 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.
Відповідно до пункту 11.2 розділу 11 Правил № 280 у грошовому атестаті зазначаються, зокрема та невиключно, дані про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням станом на день видання цього атестата.
Форма грошового атестата встановлена додатком 16 Правил № 280. Ця форма передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.
Крім цього, форма грошового атестата передбачає пункт 14 такого змісту:
« 14. Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую ….. (підпис військовослужбовця)».
Відтак про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби (навчання), або який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини, зокрема шляхом засвідчення особистим підписом на ньому.
Між тим, відповідачем не надано доказів отримання позивачем грошового атестата чи будь-якого іншого письмового повідомлення про суми, які підлягали випліті позивачу при звільненні, тобто не підтверджено доказами обставини, на які він покликається.
Відтак суд розглядаючи справу за наявними матеріалами виходить з того, що представником позивача 30.06.2025 направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 , у якому, зокрема, порушено питання щодо врахування зазначеної додаткової винагороди при обчисленні грошової компенсації. 
Згідно з відповіддю Військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2025 додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168, при розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки позивачу не враховувалася. Саме після отримання зазначеної відповіді позивач об`єктивно дізналася про можливе порушення свого права та звернулася до суду з цим позовом. 
При цьому відповідач, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду, не надав належних та допустимих доказів того, що позивач була обізнана про неврахування зазначеної додаткової винагороди під час проведення остаточного розрахунку при звільненні.
Зокрема, матеріали справи не містять грошового атестата, іншогописьмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, чи інших доказів, які б підтверджували доводи відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому підстав для застосування наслідків пропуску такого строку суд не вбачає.
Водночас, відповідно до п.п. 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України" визначено військова частина яка не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Згідно з Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, що є додатком до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 військова частина, яка не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Отже обов`язок щодо нарахуванням військовослужбовцю грошового забезпечення, в тому числі у випадку перебування військової частини на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів, розрахунків тощо, що надаються військовою частиною, яка перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника коштів.
Таким чином, Військова частина НОМЕР_2 , як розпорядник коштів третього рівня, на фінансовому забезпеченні якого перебуває Військова частина НОМЕР_1 , здійснює фінансування, у тому числі грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям інших військових частин.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенні у повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову у цій справі, розподіл судових витрат в цій частині не проводиться.
Керуючись статтями 242-246, 255 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби грошової компенсації за 26 діб невикористаної оплачуваної відпустки за 2022 рік без урахування у складі грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 26 діб невикористаної оплачуваної відпустки за 2022 рік з урахування у складі грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум. 
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 забезпечити виплату ОСОБА_1 , нарахованої Військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за 26 діб невикористаної оплачуваної відпустки за 2022 рік з урахування у складі грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". 
5. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Відповідач-1 Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).
Відповідач-2 Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Сас Є.В.