Справа № 183/6202/26
№ 2/183/6082/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді – Дубовенко І.Г.,за участю секретаря судового засідання Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, про визнання права власності, суд – 

у с т а н о в и в :

Представник позивача – адвокат Грицькевич Ганна Сергіївна звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом доСіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. на підставі договору дарування від 15.01.1994 р., посвідченого нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, запис в реєстрі № 357. 
В обґрунтування позову посилаєся на те, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. на підставі договору дарування від 15.01.1994 р., посвідченого нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, запис в реєстрі № 357. У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року РФ на територію України, м.Сєвєродонецьк Луганської області – є тимчасово окупованим, що змусило позивача виїхати на територію України, що підконтрольна українській владі, є внутрішньо-переміщеною особою. Звернувшись до реєстратора з заявою щодо реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав – рішенням від 13 квітня 2026 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що позивачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. Через відсутність зареєстрованого права власності на майно позивача – останній позбавлений можливості навіть заявити свої права на отримання компенсації від пошкодження такого майна. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче провадження.
29 червня 2026 року судом закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Позивач та його представник в судове засідання не зяивилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представник з підтриманням позовних вимог, посилаючись на ті ж підстави, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, відзиву на позов не подано.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду а допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 ; згідно довідки № 1239-5001731587 від 10 червня 2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
З копії договору дарування від 15 січня 1994 року, укладеного між ОСОБА_2 , як дарувальником з однієї сторони та ОСОБА_3 , як обдарованим з другої сторони, вбачається, що ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 придбала квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,30 кв.м., жилою площею 20,80 кв.м.; дар сторони оцінили у розмірі 19150 карбованців; договір посвідчений державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. 15 січня 1994 року та зареєстрований в реєстрі № 357, також вказаний правочин у встановленому законом порядку станом на 1994 рік зареєстрований Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1994 року за № 288.
05 травня 2026 року за № 475654103 отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – квартири, розташована за адресою АДРЕСА_1 , з якої убачається, що право власності на вказану квартиру відсутні.
20 квітня 2026 року за вих..№ 649 КП «Сіверськодонецьке БТІ» повідомило щодо надання інформації про право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 – зареєстровані до 01 січня 2013 року повідомлено, що вся матеріально-технічна база КП Сіверськодонецьке БТІ станом на 24.02.2022 року була розташована у м.Сіверськодонецьк Луганської області. Інформаціящодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємства на паперових носіях (переведення архівних даних в електронний формат законодавство не вимагало). Оскільки приміщення підприємства зазнало значних руйнувань, а територія Сіверськодонецької територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою, підприємство не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію про об`єкти нерухомого майна, яка була наявна в архівних справах.
Відповідно до висновку оцінювача ринкова вартість квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1 складає 160000 грн.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Пудло В.О. за № 84253045 від 13 квітня 2026 року ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови зазначено, щодля проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 заявником подано: договір дарування квартири; під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Реєстру аграрних нот та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. (абз.2 п. 12 Порядку). На виконання вказаної норми, державним реєстратором здійснено пошуки Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв до 2013 року) та виявлено ВІДСУТНІСТЬ інформації по право власності квартиру, що розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Реєстратором було направлено запит до Комунального підприємства «Сіверськодонецьке бюро технічної інвентаризації», на який отримано відповідь, що стосовно отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 повідомляє, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сіверськодонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, та згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01.01.2013 прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе. При цьому, Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області жодним чином не оспорює та не заперечує виникнення права власності заявника на вказане майно, однак державний реєстратор позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності за заявником на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та запропонував звернутися до суду з відповідним позовом про визнання його права власності.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України – кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 5 ЦК України – визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Так, статтею 86 ЦК України (1963 року) визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносинищодо володіння, користування і розпорядження майном.Право власності в Україні охороняється законом.Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.Усі форми власності є рівноправними.Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про власність» (1991 року), громадянин набуває права власності на доходи від участі всуспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонернітовариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування абоукладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки,квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки,предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба,земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засобивиробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошовікошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого івиробничого призначення. 
А згідно із вимогами ст. 128 ЦК України (1963 року) – право власності (право оперативного управління) у набувачамайна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше непередбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві,а так самоздача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на 
поштудляпересилкинабувачевіречей,відчуженихбеззобов`язаннядоставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Відповідно до вимог ст.ст. 243, 244 ЦК України - за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей — на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правили статті 227 цього Кодексу.
Так, згідно з вимогами ст.ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) – за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти и майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Частиною 1 ст. 317 та частиною 1 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, правовласності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі,споруди, земельну ділянку, щовідчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів:нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж;пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване у встановленому законом порядку станом на 1994 рік. В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ – позивач позбавлений можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так і здійснити інші дії, стосовно майна, що йому належить, а тому позовні вимоги позивача – підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд –
у хвалив:

Позов ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,30 кв.м., житловою площею 20,80 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Сіверськодонецька міська мвійськова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області; ЄДРПОУ 44083662, адреса місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сіверськодонецьк, бульвар Незалежності України, будинок 32;

Суддя      І.Г.Дубовенко