Справа №949/229/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» Грінченко Ю.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1489-3454 від 27 грудня 2024 року у загальному розмірі 11083,70 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір №1489-3454, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2300,00 грн.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, однак останній належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку станом на 19 січня 2026 року заборгованість за кредитним договором становить 11083,70 грн, з яких: 2300,00 грн - заборгованість за кредитом; 7288,70 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1150,00 грн - заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України; 345,00 грн - заборгованість по комісії. 
У позовній заяві представник позивача просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому із заявленим позивачем розміром заборгованості не погодився.
Заперечення відповідача проти позову по суті зводяться до незгоди з нарахуванням процентів та інших додаткових платежів. Відповідач зазначив, що проходить військову службу у розвідувальному органі Міністерства оборони України, у зв`язку з чим на нього поширюються передбачені законодавством гарантії для військовослужбовців щодо ненарахування процентів, пені та штрафних санкцій.
На підтвердження зазначених обставин відповідач подав копію військового квитка серії НОМЕР_1 , довідку військової частини НОМЕР_2 та інші документи.
Крім того, 16 березня 2026 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування пільг, передбачених законодавством для військовослужбовців, у якому просив врахувати факт проходження ним військової служби, визнати неправомірним нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за період проходження військової служби, провести перерахунок заборгованості та виключити такі нарахування із загального розрахунку боргу. 
07 вересня 2026 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові письмові пояснення, у яких зазначено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на підставі внутрішньої Програми лояльності може здійснити списання нарахованих, але не сплачених процентів за користування кредитом. Також повідомлено, що 04 вересня 2026 року відповідачу направлено індивідуальну лояльну пропозицію погашення заборгованості. 
Зі змісту гарантійного листа від 04 вересня 2026 року вбачається, що при заявленій у справі заборгованості за кредитним договором у розмірі 11083,70 грн позивач запропонував відповідачу сплатити 5462,40 грн до 04 листопада 2026 року, після чого дія кредитного договору мала бути припинена у зв`язку з його частковим виконанням та частковим прощенням боргу. 
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності та перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.
За частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустимими - докази, одержані у порядку, встановленому законом, а достатніми - докази, які у своїй сукупності дають можливість дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили.
Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, крім електронних документів, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Подані кредитний договір, Правила відкриття кредитної лінії, документи щодо перерахування кредитних коштів, розрахунок заборгованості та документи щодо проходження відповідачем військової служби суд оцінює у їх взаємному зв`язку.
За змістом частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, які обставини встановлені, якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права або інтересу, у тому числі шляхом примусового виконання обов`язку в натурі та застосування інших передбачених законом способів захисту.
За статтею 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі свої відносини на власний розсуд, однак така домовленість не може відступати від імперативних приписів закону.
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які можуть порушити права інших осіб, а дії з наміром завдати шкоди та зловживання правом не допускаються.
Судом установлено, що 27 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1489-3454.
Відповідно до пункту 4.1 договору загальний розмір кредиту становить 2300,00 грн, а згідно з пунктом 4.2 договору датою надання кредиту є 27 грудня 2024 року. 
Відповідно до умов договору кредит надається шляхом безготівкового переказу грошових коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника.
Пунктом 4.10 договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування ним.
Пунктом 4.11 договору встановлено комісію за видачу кредиту у розмірі 15 % від суми виданого кредиту, яка нараховується одноразово у день його видачі. 
Строк кредитування за договором становить 365 календарних днів, кінцевою датою повернення кредиту визначено 26 грудня 2025 року.
Таким чином, договором визначено суму кредиту, строк кредитування, порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування процентів, комісію та наслідки порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, а письмова форма правочину вважається дотриманою, якщо його зміст зафіксований у документі, у тому числі електронному.
За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог закону, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Частиною другою статті 627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №1489-3454 містить персональні дані відповідача, номер електронного платіжного засобу ****0084, адресу електронної пошти та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором A8685. 
На підтвердження виконання свого зобов`язання щодо надання кредиту позивач подав квитанцію про перерахування коштів та довідку про перерахування суми кредиту.
Доказів того, що кредитний договір визнано недійсним, що кредитні кошти відповідачем не отримані або що отримана сума кредиту повернута позивачу, матеріали справи не містять.
Тому кредитний договір та документи щодо перерахування коштів у їх сукупності є належними доказами надання відповідачу кредиту у розмірі 2300,00 грн.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Відповідно до частини третьої цієї статті зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а розмір і порядок їх одержання встановлюються договором.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки відповідач не подав доказів повернення 2300,00 грн кредиту, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог у частині стягнення основного боргу.
Пунктом 4.11 договору встановлено одноразову комісію за видачу кредиту у розмірі 15 % від суми виданого кредиту, що при сумі кредиту 2300,00 грн становить 345,00 грн. Доказів її сплати відповідачем матеріали справи не містять, а тому вимога позивача в цій частині також є обґрунтованою.
Щодо позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 7288,70 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Пунктом 4.10 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування ним. Протягом перших 180 календарних днів стандартна процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом, а починаючи із 181-го календарного дня - 0,75 % за кожен день користування кредитом.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу 7288,70 грн процентів за користування кредитом.
Оцінюючи доводи відповідача про застосування до нього пільг, передбачених законодавством для військовослужбовців, суд виходить з наступного.
Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено ненарахування визначеним цією нормою категоріям військовослужбовців штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом протягом установленого законом періоду.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано довідку військової частини НОМЕР_2 , якою підтверджується його перебування на військовій службі.
Водночас зазначена довідка не містить відомостей про дату початку проходження відповідачем військової служби, дату призову на військову службу під час мобілізації, зарахування до списків особового складу військової частини чи іншої юридичної обставини, з якою закон пов`язує початок відповідного пільгового періоду.
Таким чином, подані відповідачем документи підтверджують факт проходження ним військової служби, однак не дають можливості встановити конкретну дату початку пільгового періоду та, відповідно, виокремити із розрахунку позивача конкретну суму процентів, нарахованих у такий період.
Разом із тим відсутність підстав для виключення конкретної суми процентів виключно з наведеної підстави не звільняє суд від обов`язку перевірити заявлений позивачем розмір процентів на відповідність вимогам цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів.
Договір укладено відповідачем як фізичною особою. Матеріали справи не містять відомостей про отримання кредиту для здійснення підприємницької або професійної діяльності, тому відповідач у цих правовідносинах є споживачем фінансової послуги.
Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України встановлено, що держава захищає права споживачів.
До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення законодавства про захист прав споживачів, чинного на момент укладення кредитного договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умова договору є несправедливою, якщо всупереч принципу добросовісності її наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Пунктом 5 частини третьої статті 18 цього Закону до несправедливих віднесено, зокрема, умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації - понад п`ятдесят відсотків вартості продукції - у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час вирішення вимоги про стягнення заборгованості суд повинен виходити з чітко погоджених сторонами умов кредитного договору, однак сам факт погодження певної процентної ставки не звільняє суд від обов`язку перевірити наслідки застосування такої умови з точки зору справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності.
Вимога про нарахування та сплату процентів, які з огляду на конкретні обставини справи є явно завищеними, не відповідає передбаченим частиною третьою статті 509, частинами першою, другою статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального принципу верховенства права. 
Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки проценти з плати за користування грошовими коштами за певних обставин можуть перетворитися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання кредитодавцем невиправданого додаткового прибутку. 
Кредитодавець є професійним учасником ринку фінансових послуг, який самостійно розробляє умови кредитування, визначає структуру договору, порядок нарахування процентів, умови застосування різних процентних ставок та наслідки невиконання позичальником своїх обов`язків.
Споживач, натомість, є слабшою стороною відповідних правовідносин та підлягає особливому правовому захисту, що звужує абсолютну дію принципу формальної рівності сторін та свободи договору у відносинах споживчого кредитування. 
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», відповідно до яких споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з огляду на економічні умови, рівень освіти та купівельну спроможність, а захист їх інтересів передбачає протидію шкідливій діловій практиці підприємств. 
Пунктами 1, 2 зазначеної Резолюції, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року, Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року передбачено, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій сфері, не повинно здійснюватися шляхом прямого чи опосередкованого введення споживача в оману, а права споживача підлягають захисту як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитного договору. 
Фінансові послуги через їх складність та властиві їм ризики вимагають установлення підвищених вимог до поведінки професійного надавача фінансових послуг, оскільки споживач повинен мати можливість здійснити усвідомлений та ефективний вибір.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому має забезпечуватися розумний баланс між комерційними інтересами кредитодавця щодо отримання справедливого прибутку від кредитування та правами і охоронюваними законом інтересами споживача кредитних послуг.
У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 зазначено про необхідність забезпечення на засадах пропорційності розумного балансу між комерційними інтересами кредитодавців та правами споживачів кредитних послуг. 
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 виходив із того, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання мають підпорядковуватися засадам, за якими споживач визнається слабшою стороною договору та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. 
Відповідно до правового підходу, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо обсяг відповідальності боржника перед кредитором не обмежений розумними межами та є непропорційним наслідкам порушення зобов`язання, суд при вирішенні спору повинен виходити із принципів розумності, справедливості та пропорційності. 
Отже, суд повинен надати самостійну оцінку умовам кредитного договору та наслідкам їх застосування, а не обмежуватися лише посиланням на те, що розмір процентної ставки був погоджений сторонами. 
Із матеріалів справи вбачається, що кредитним договором передбачено застосування різних процентних ставок залежно від установлених договором умов.
Згідно з пунктом 10.1 договору знижена процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом до 180-го дня включно та надається кредитодавцем за умови своєчасного і належного виконання позичальником умов договору щодо оплати кредиту. Договором також передбачено можливість застосування індивідуальних знижок. 
Пунктами 10.2, 10.3 договору встановлено, що у разі невиконання позичальником у встановлений строк відповідного обов`язкового платежу подальше нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою до моменту погашення визначеної договором заборгованості. 
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договору із споживачем тлумачаться на користь споживача.
При визначенні правової природи відповідного нарахування суд виходить не лише із назви процентної ставки, використаної сторонами, а й з фактичних умов її застосування.
Якщо застосування підвищеного процентного навантаження пов`язане з невиконанням позичальником установлених договором строків та умов кредитування, така складова нарахування потребує оцінки не лише як плата за користування кредитом, а й з огляду на її фактичний компенсаційний чи санкційний характер. 
Разом із тим у спірному договорі протягом перших 180 днів розмір стандартної та зниженої процентної ставки фактично є однаковим - 1,00 % на день, тому сама по собі втрата права на знижену ставку у цей період не призводила до збільшення розміру щоденного процентного нарахування.
Однак зазначене не усуває необхідності перевірки кінцевого економічного результату застосування умов договору та співвідношення нарахованих процентів із сумою фактично наданого кредиту.
У справі, що розглядається, відповідач отримав 2300,00 грн кредитних коштів.
Позивач просить стягнути з відповідача 7288,70 грн процентів за користування такими коштами.
Таким чином, сума заявлених процентів становить 316,90 % від суми фактично отриманого кредиту та більш ніж утричі перевищує розмір основного боргу.
Крім того, позивач окремо просить стягнути 345,00 грн комісії та 1150,00 грн процентів річних на підставі статті 625 ЦК України.
Отже, переважна частина заявленої заборгованості сформована не за рахунок фактично неповернутих відповідачем кредитних коштів, а за рахунок процентних та інших додаткових нарахувань.
Позивачем не подано доказів того, що користування відповідачем кредитними коштами у розмірі 2300,00 грн спричинило кредитодавцю майнові втрати, співмірні із заявленими до стягнення 7288,70 грн процентів.
Відсутність таких доказів не припиняє права кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, однак має значення для оцінки співмірності кінцевого розміру заявленого процентного навантаження.
Суд також ураховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, тоді як відповідач є фізичною особою - споживачем.
Застосування передбачених договором щоденних ставок протягом тривалого строку кредитування призвело до утворення процентної заборгованості, яка більш ніж утричі перевищує суму фактично наданих відповідачу коштів.
Крім того, під час судового розгляду позивач повідомив про можливість списання нарахованих, але не сплачених процентів на підставі внутрішньої Програми лояльності та запропонував відповідачу при заявленій заборгованості 11083,70 грн сплатити 5462,40 грн із подальшим частковим прощенням боргу. 
Зазначена обставина не є відмовою позивача від позовних вимог та сама по собі не визначає розмір заборгованості, який підлягає стягненню, однак у сукупності з іншими обставинами справи має значення для оцінки співмірності заявленого процентного навантаження.
За таких обставин стягнення 7288,70 грн процентів при фактично наданому кредиті у розмірі 2300,00 грн не відповідало б принципам справедливості, добросовісності та розумності, створювало б істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві та покладало б на нього непропорційно великий фінансовий тягар.
Водночас повна відмова у стягненні процентів нівелювала б визначене законом та договором право кредитодавця на отримання плати за користування наданими відповідачу грошовими коштами.
Тому заявлений розмір процентів підлягає не повному виключенню, а зменшенню до справедливого та співмірного розміру.
Визначаючи такий розмір, суд бере до уваги встановлений пунктом 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» критерій непропорційно великої компенсації, співвідношення заявлених процентів із сумою фактично наданої фінансової послуги, тривалість користування кредитом, наявність окремої комісії, відсутність доказів майнових втрат кредитодавця, співмірних із заявленою сумою процентів, статус відповідача як споживача та необхідність забезпечення розумного балансу майнових інтересів сторін. Логіка такої оцінки відповідає принципам, за якими суттєво неспівмірна процентна заборгованість не може механічно стягуватися лише з огляду на формальне погодження ставки сторонами. 
Суд не вирішує питання про недійсність умов кредитного договору, оскільки самостійної вимоги про це не заявлено. Предметом оцінки є конкретний розмір заявленої до стягнення заборгованості за процентами та наслідки застосування відповідних умов договору.
З огляду на сукупність установлених обставин суд вважає справедливим, розумним та співмірним визначити розмір процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача, у сумі 1150,00 грн, що становить 50 % суми фактично отриманого кредиту.
Такий розмір не звільняє відповідача від обов`язку сплатити проценти за фактичне користування кредитними коштами, є відчутним порівняно із сумою основного боргу та водночас не перетворює проценти на несправедливо непомірний фінансовий тягар для споживача або джерело отримання кредитодавцем невиправданого додаткового доходу.
За таких обставин із заявлених позивачем 7288,70 грн процентів за користування кредитом стягненню підлягає 1150,00 грн, а у задоволенні вимоги про стягнення решти процентів у розмірі 6138,70 грн слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення 1150,00 грн процентів річних на підставі статті 625 ЦК України суд зазначає наступне.
Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання він зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Із поданого позивачем розрахунку вбачається, що за цією складовою ним нараховано 1150,00 грн.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, за яким йому було надано кредит або позику, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки за таке прострочення. Відповідні платежі, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. 
Указані 1150,00 грн позивач як у розрахунку заборгованості, так і у прохальній частині позовної заяви прямо визначив як проценти річних на підставі статті 625 ЦК України. 
Оскільки відповідні нарахування здійснені після 24 лютого 2022 року під час дії в Україні воєнного стану, вони охоплюються прямим законодавчим звільненням позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.
При цьому застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не залежить від наявності у відповідача статусу військовослужбовця, оскільки зазначене звільнення встановлено для позичальників за кредитними договорами у визначений законом період.
За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1150,00 грн процентів річних на підставі статті 625 ЦК України слід відмовити.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 3795,00 грн, яка складається з 2300,00 грн основного боргу, 1150,00 грн процентів за користування кредитом та 345,00 грн комісії.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено майнові вимоги на загальну суму 11083,70 грн, з яких суд визнав обґрунтованими вимоги у розмірі 3795,00 грн, що становить 34,2395 % ціни позову.
Оскільки позов задоволено частково, відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 грн підлягає розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 911,59 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 536, 599, 610-612, 625, 626-629, 1048-1050, 1054 ЦК України, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1489-3454 від 27 грудня 2024 року у загальному розмірі 3795,00 грн (три тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень 00 копійок), яка складається із 2300,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 1150,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 345,00 грн заборгованості по комісії.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 911,59 грн (дев`ятсот одинадцять гривень 59 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14.09.2026 року о 09.30 год.

Відомості про учасників справи, згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області        Оборонова І.В.