ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.07.2026 | Справа № 910/2173/26

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, 
справу № 910/2173/26
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"; 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ"; 
про стягнення 214 944,00 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ" про стягнення пені у розмірі 214 944,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання за договором про надання послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів №УГВ1363/23-24 від 06.11.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 позовну заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.
09.03.2026 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2173/26; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
27.03.2026 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ" надійшов відзив на позовну заяву.
02.04.2026 до господарського суду від Акціонерного товариства "Укргазвидобування" надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ" на позовну заяву.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 між Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі також – позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ" (далі також – відповідач, Виконавець) укладено договір №УГВ1363/23-24 про надання послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів (далі – Послуги), відповідно до умов Договору, Додатку №1 «Технічне завдання на надання Послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів (далі – Технічне завдання або Додаток №1) та Додатку №2 «Календарний план на надання Послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів» (далі – Календарний план або Додаток №2) до Договору, що є невід`ємними частинами цього Договору.
Як передбачено п. 2.1. договору, загальна ціна цього Договору становить до: 22956000,00 грн. (двадцять два мільйони дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч гривень 00 копійок) включно, в т.ч. ПДВ: 3826000,00 грн. (три мільйони вісімсот двадцять шість тисяч гривень 00 копійок).
Вартість по кожному з етапів надання Послуг вказана в Календарному плані, що є Додатком №2 до Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.2. договору).
Згідно з п. 2.4. договору, оплата за фактично надані належним чином Послуги здійснюється Замовником за кожний етап окремо, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі наданих Послуг та наданого на його підставі рахунку на оплату Послуг (далі рахунок) за перші 2 етапи, а за третій етап протягом 30 днів після отримання Замовником Рішення уповноваженого органу про прийняття звіту оператора та підписання Сторонами Акта приймання-передачі наданих Послуг та наданого на його підставі рахунку на оплату Послуг.
За умовами п. 3.1. договору, Виконавець зобов`язаний приступити до надання Послуг після надання Замовником інформації та документів, відповідно до вимог п.6 ПКМУ №959 (перелік документів для аналізу в ході верифікації зазначено в п.9 Технічного завдання), та надавати Послуги поетапно, у строки, встановлені Додатком №2 до Договору. Падання Замовником Виконавцю інформації відбувається шляхом надсилання на електронну адресу Виконавця src.ktf@gmail.com. Датою направлення такої інформації та датою отримання її Виконавцем вважається дата відправки електронного листа Замовником на електронну адресу Виконавця. Підтвердженням дати направлення може бути дата відправки електронного листа. Передача інформації з обмеженим доступом електронною поштою здійснюється з використанням сертифікованих засобів криптографічного захисту інформації.
Пунктами 3.2., 3.3. договору визначено, що результатом надання Послуг є верифікаційний звіт (для кожного з одинадцяти звітів оператора), що за змістом та формою відповідає нормам чинного законодавства України. Вимоги до результатів надання Послуг визначені в Додатку № 1 до Договору. Кількість етапів, перелік, обсяг, строки та вартість Послуг (їх етапів) визначаються в Додатку № 2 до Договору.
Як передбачено п. 3.5. договору, приймання-передача наданих Послуг за Договором здійснюється шляхом підписання Сторонами Акта приймання-передачі наданих Послуг, складеного Виконавцем у 2-х примірниках по одному для кожної Сторони і наданого Замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів після завершення фактичного надання Послуг по кожному етапу. Акти приймання-передачі наданих Послуг повинні бути обов`язково підписаними обома Сторонами та засвідчені печатками (за наявності).
Акт приймання-передачі наданих Послуг (в 2-х примірниках) підписується уповноваженою особою Виконавця та скріплюється його печаткою (за наявності у Виконавця печатки), і передається Замовнику разом з результатами наданих Послуг по кожному етапу, відповідно до Календарного плану Передача Актів приймання-передачі наданих Послуг Замовнику з доданими документами (результатами) здійснюється засобами поштового зв`язку або нарочно. Для цілей цього пункту датою отримання такого Акта приймання-передачі Замовником вважається фактична дата отримання ним підписаного Виконавцем оригіналу Акта приймання-передачі наданих Послуг з результатами наданих Послуг в паперовому вигляді, відправленого засобами поштового зв`язку, або переданого нарочно або з урахуванням Додатку №6 «Умови врегулювання відносин електронного документообігу» якщо застосовується (п. 3.6. договору).
Відповідно до п. 3.10. договору, датою завершення надання Послуг по кожному окремому етапу є дата підписання уповноваженими представниками Сторін Акта приймання - передачі наданих Послуг по такому етапу.
За змістом п. 5.2. договору, у разі прострочення Виконавцем строку надання Послуг/етапу Послуг, встановлених Сторонами в цьому Договорі, Виконавець сплачує на користь Замовника пеню в розмірі 0,1% вартості Послу/етапу Послуг, з яких допущено прострочено надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів, додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Цей Договір набирає чинності з дати підписання його уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (у разі наявності) і діє до 28.04.2025 року включно (п. 8.1. договору).
Календарним планом на надання Послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів, визначено строки надання Послуг, зокрема по 3-му етапу, до 28.02.2025.
Позивач вказує, що оскільки договором визначений граничний трок на надання послуг по 3 етапу - 28.02.2025, а послуги було надано 25.03.2025, тому відповідачем було порушено строк виконання зобов`язання на 24 дні (період з 01.03.2025 по 24.03.2025), оскільки вартість 3 етапу 8 956 000,00 грн, то 0,1% пені за 24 дні прострочення становить 214 944,00 грн (8 956 000,00 грн*0,1%*24).
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що надав позивачу Акт приймання-передачі наданих послуг по третьому етапу 25.02.2025, однак той розглянув та підписав акт 25.03.2025.
Таким чином, на думку відповідача, Послуги по 3-му етапу надано ним в строк, а відтак відсутні правові підстави для стягнення пені, однак, в разі якщо суд прийде до висновку про задоволення просить зменшити пеню до 500,00 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.03.2025 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг №11/3, найменування послуг: Етап 3. Здійснення підготовки внутрішньої верифікаційної документації та незалежна перевірка відповідно до вимог п. 20 ПКМУ № 959:
- Оформлення результатів верифікації Здійснення оцінки суттєвості впливу невиправлених викривлень та/або невідповідностей Розробка проекту верифікаційного звіту, у т.ч. висновків; 
- Рецензування: 
- Здійснення внутрішньої незалежної перевірки проекту верифікаційного звіту, у т.ч. висновків; 
- Розробка остаточного верифікаційного звіту, у т.ч. висновків; 
- Видача верифікаційного звіту: за результатами надання Послуг Виконавець надає Замовнику окремі верифікаційні звіти, що за змістом та формою відповідають нормам чинного законодавства України та вимогам, які містяться в Технічному завданні до Договору, для кожного з одинадцяти звітів оператора, що підлягали верифікації, за 2022 та 2023 роки.
Відповідно до вказаного акту ціна наданих послуг складає 8 956 000,00 грн з ПДВ.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як передбачено ст. 905 Цивільного кодексу України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Календарним планом на надання Послуг з верифікації звіту оператора про викиди парникових газів, визначено строки надання Послуг, зокрема по 3-му етапу, до 28.02.2025.
Таким чином, договором передбачено, що надання послуг по 3-му етапу має відбутися до 28.02.2025.
Відповідно до п. 3.10. договору, датою завершення надання Послуг по кожному окремому етапу є дата підписання уповноваженими представниками Сторін Акта приймання - передачі наданих Послуг по такому етапу.
Однак, як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг №11/3, датою завершення надання Послуг по 3-му етапу є 25.03.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Тобто, надання Послуг по 3-му етапу було прострочено відповідачем на 24 дні, а саме з 01.03.2025 по 24.03.2025.
При цьому суд вказує, що твердження відповідача про те, що ним було направлено позивачеві на підпис акт приймання-передачі наданих послуг ще 25.02.2026 судом відхиляються, оскільки той акт, про який вказує відповідач відсутній у матеріалах справи, а відтак зробити висновок про те, що позивачем підписано інший акт приймання-передачі наданих послуг аніж акт приймання-передачі наданих послуг №11/3 не вбачається за можливе.
Крім того, суд звертає увагу, що акт приймання-передачі наданих послуг №11/3 підписаний зі сторони відповідача також 25.03.2025, що вбачається з дати вказаного акту.
Також суд вказує, що разом з відзивом відповідач надав суду роздруківку з електронної пошти, відповідно до якої ним було направлено позивачеві, як додаток до листа, акт_КТФ_11-3_УГВ_26.02.2025.docx, однак суд наголошує, що відповідачем самого додатку до вказаного листа суду не надано, так як і не надано доказів того, що такий акт було складено та підписано сторонами.
А відтак, суд відхиляє заперечення відповідача як законодавчо необґрунтовані та такі, що не підтверджуються матеріалами справи.
У зв`язку з простроченням відповідачем надання Послуг по 3-му етапу на 24 дні, позивач просить стягнути на свою користь пеню у розмірі 214 944,00 грн.
Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом п. 5.2. договору, у разі прострочення Виконавцем строку надання Послуг/етапу Послуг, встановлених Сторонами в цьому Договорі, Виконавець сплачує на користь Замовника пеню в розмірі 0,1% вартості Послу/етапу Послуг, з яких допущено прострочено надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів, додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з надання послуг у строк, який визначений у договорі. 
Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 214 944,00 грн підлягають задоволенню.
Щодо клопотання відповідача про зменшення пені суд вказує наступне.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу. 
Суд звертає увагу відповідача, що зменшення розміру неустойки до 1,00 грн, не є зменшенням за своєю правовою природою, а фактично є звільненням відповідальності, що не узгоджується із повноваженнями суду. 
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача розміру неустойки, яка підлягає стягненню, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. 
Доказів того, що саме у зв`язку з такою поведінкою позивача відповідачем було прострочено надання послуг матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено наявності обставин, які б давали достатньо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”, № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії”, №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр КТФ" (02149, м. Київ, пр-т. Миколи Бажана, буд. 36, оф. 83, ідентифікаційний код 37355752) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ідентифікаційний код 30019775) 214 944 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 00 коп. пені та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко