ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
31 серпня 2026 року | Справа № 280/6059/26 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.04.2026 р. № 053130014707 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , періоди роботи з 02.06.1997 року по 20.07.1997 року та з 21.07.1997 року по 30.11.1999 року відповідно до Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії № 60 від 24.09.2025 р. та трудової книжки НОМЕР_2 від 25.12.1995 р. та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 30.03.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.03.2026, після досягнення 51-річного віку, звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.04.2026 №053130014707 у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач вважає рішення протиправним та зазначає, що виконання ним робіт, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , довідкою Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 24.09.2025 №60 та документами про атестацію робочих місць. На думку позивача, неправильне зазначення роботодавцем у довідці номера постанови Кабінету Міністрів України, окремих кодів професій та реквізитів Списку №1 має формальний характер та не спростовує факту виконання робіт у підземних умовах протягом повного робочого дня. Вважає, що недоліки ведення та оформлення документації підприємством не можуть покладатися на працівника та позбавляти його права на пенсійне забезпечення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти задоволення адміністративного позову заперечує. Відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 34 роки 5 місяців 23 дні, а пільговий стаж за Списком №1 — 8 років 7 місяців 0 днів, тоді як для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловікові необхідно мати не менше 10 років стажу на відповідних роботах. За твердженням відповідача, спірні періоди не враховано до пільгового стажу через недоліки довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 24.09.2025 №60. Зокрема, щодо періодів роботи з 02.06.1997 по 20.07.1997 та з 21.07.1997 по 30.11.1999 у довідці зазначено постанову Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, яка на час виконання робіт у 1997–1999 роках не діяла. Крім того, відповідач посилається на недоліки документів про атестацію робочих місць, зокрема щодо зазначення коду професії, розділу, підрозділу, пункту та позиції відповідного Списку. Разом з тим відповідач зазначає, що період роботи позивача з 01.01.1999 по 31.07.2007 уже враховано до пільгового стажу за Списком №1 за відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. На переконання відповідача, визначення страхового та спеціального стажу і прийняття рішення про призначення пенсії належать до повноважень органів Пенсійного фонду України. Просить у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.03.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 07.04.2026 №053130014707 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1.
Згідно з розрахунком відповідача страховий стаж позивача становить 34 роки 5 місяців 23 дні, пільговий стаж за Списком №1 — 8 років 7 місяців.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, зокрема, що:
02.06.1997 позивача прийнято учнем гірничоробочого підземного з повним робочим днем у шахті;
21.07.1997 позивача переведено на роботу з повним робочим днем у шахті;
01.01.1999 підприємство перейменовано;
01.12.1999 позивача переведено на іншу посаду.
Довідкою Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 24.09.2025 №60 підтверджено, що позивач у період з 02.06.1997 по 20.07.1997 виконував роботи у гірничому виробництві з видобутку вугілля підземним способом як учень гірника підземного з повним робочим днем у шахті, а в період з 21.07.1997 по 30.11.1999 — роботи з повним робочим днем у шахті.
Разом з тим у зазначеній довідці щодо спірних періодів міститься посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, яка у 1997–1999 роках ще не діяла.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що відповідач уже зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 період з 01.01.1999 по 31.07.2007 за даними персоніфікованого обліку.
Таким чином, предметом правової оцінки суду є правомірність неврахування відповідачем спірних періодів та достатність наведених у рішенні від 07.04.2026 №053130014707 підстав для відмови у призначенні пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого
Частиною другою статті 19 Конституції України, прийнятої на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основним законодавчим актом, який регулює відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення встановленого цією нормою віку і за наявності необхідного страхового та спеціального стажу.
Для чоловіків закон встановлює необхідність наявності не менше 25 років страхового стажу, з яких не менше 10 років — на зазначених роботах.
Отже, для набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 необхідне одночасне дотримання сукупності передбачених законом умов.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Механізм підтвердження стажу визначений Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Зазначений нормативно-правовий акт є чинним. 
Пунктом 20 зазначеного Порядку передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Особливості застосування Списків визначені Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731. Цей нормативно-правовий акт є чинним. 
Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні в період роботи особи, а до пільгового стажу зараховується весь період роботи за відповідними професіями або посадами за умови підтвердження відповідних умов праці, а після 21.08.1992 — за результатами атестації робочих місць.
У спірному періоді 1997–1999 років діяв Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
Отже, зазначення у довідці Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 24.09.2025 №60 щодо роботи у 1997–1999 роках постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 є неправильним, оскільки зазначена постанова на час виконання позивачем спірних робіт ще не діяла.
Водночас неправильне зазначення роботодавцем у довідці номера нормативно-правового акта саме по собі не спростовує факту виконання працівником відповідної роботи.
Визначення нормативно-правового акта, який був чинним у конкретний період, є питанням правової кваліфікації фактично встановлених обставин і не може ставитися у залежність виключно від правильності зазначення роботодавцем реквізитів відповідної постанови в уточнюючій довідці.
Порядок проведення атестації робочих місць визначається Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці». Зазначена постанова є чинною. 
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а відступила від попередньої судової практики та сформулювала висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови працівникові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки проведення атестації покладено на роботодавця, а працівник не має повноважень впливати на виконання роботодавцем цього обов`язку. 
Таким чином, негативні наслідки невиконання роботодавцем установленого законодавством обов`язку щодо атестації робочого місця не можуть автоматично покладатися на працівника.
Разом з тим наявні у справі документи про атестацію та відповідність посади конкретній позиції Списку №1 підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 вересня 2025 року у справі №300/6565/23.
У зазначеній справі Верховний Суд під час вирішення питання про підтвердження пільгового стажу звернув увагу на необхідність оцінки трудової книжки, уточнюючих довідок та інших доказів у їх сукупності та на неприпустимість суто формального підходу до оцінки документів, що підтверджують пільговий характер роботи. Водночас Верховний Суд наголосив на необхідності дослідження для періодів після 21.08.1992 відомостей про атестацію робочих місць. 
Зазначений підхід відповідає суті пенсійних правовідносин, оскільки працівник не є суб`єктом, відповідальним за належність оформлення підприємством кадрової, виробничої та іншої документації.
Таким чином, установлені відповідачем недоліки уточнюючої довідки мали бути оцінені разом з іншими доказами, а не використовуватися як самостійна і безумовна підстава для неврахування відповідного стажу.
Частиною третьою статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органам Пенсійного фонду України надано право вимагати відповідні документи від підприємств, установ та організацій, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність відомостей, що містяться в них.
Отже, за наявності сумнівів щодо змісту довідки №60, найменування професії, реквізитів актів про атестацію або первинних документів відповідач був наділений законодавством повноваженнями для перевірки таких обставин.
Саме по собі виявлення неточності у номері постанови Кабінету Міністрів України не звільняло відповідача від обов`язку всебічно дослідити документи, подані особою.
У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №204/362/17 також розглядався спір щодо зарахування пільгового стажу, а суд касаційної інстанції наголошував на необхідності належної оцінки відомостей щодо фактичного характеру роботи особи. 
Відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відмовляючи у призначенні пенсії, не надало належної сукупної оцінки трудовій книжці позивача, уточнюючій довідці, первинним документам та документам щодо атестації робочих місць, а виявлені недоліки фактично прирівняло до відсутності пільгового стажу. Такий підхід суд вважає необґрунтованим.
Надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання відповідача безпосередньо зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 02.06.1997 по 20.07.1997 та з 21.07.1997 по 30.11.1999 і призначити пенсію з 30.03.2026, суд виходить з такого.
Матеріали справи містять відомості, які свідчать про виконання позивачем робіт у підземних умовах. Разом з тим на цьому етапі у суду відсутні достатні підстави для остаточного визначення всієї тривалості спірного пільгового стажу.
Зокрема, підлягають додатковій оцінці відомості трудової книжки та уточнюючої довідки щодо конкретного найменування професії у частині спірного періоду, документи про атестацію робочих місць, а також первинні документи підприємства, на підставі яких видано довідку №60.
Крім того, відповідно до оскаржуваного рішення період з 01.01.1999 по 31.07.2007 вже зарахований до пільгового стажу позивача за Списком №1.
Отже, заявлена позивачем вимога про зарахування періоду з 21.07.1997 по 30.11.1999 охоплює період з 01.01.1999 по 30.11.1999, який уже врахований органом Пенсійного фонду України.
Повторне зарахування одного й того самого календарного періоду до спеціального стажу законодавством не передбачено.
Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-IV у випадку скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише тоді, коли для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі №361/1348/17 за подібних обставин суд касаційної інстанції, скасувавши рішення попередніх інстанцій, зобов`язав орган Пенсійного фонду України саме повторно розглянути заяви про призначення пенсії, а не вирішив за нього всі питання первинного визначення пенсійного права. 
У цій справі повний обсяг фактичних обставин, необхідних для остаточного визначення спеціального стажу позивача, ще потребує перевірки відповідачем із використанням наданих йому частиною третьою статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повноважень.
За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про безпосереднє зарахування у повному обсязі періодів з 02.06.1997 по 20.07.1997 та з 21.07.1997 по 30.11.1999 до пільгового стажу за Списком №1 та про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 30.03.2026 є передчасними та задоволенню не підлягають.
Разом з тим наведене не свідчить про правомірність рішення відповідача.
Пенсійний орган фактично не здійснив належної комплексної оцінки поданих позивачем доказів та надав виявленим формальним недолікам значення, якого закон із ними не пов`язує.
З огляду на це суд вважає належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача скасування рішення від 07.04.2026 №053130014707 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.03.2026 з урахуванням правової оцінки суду.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-IV при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
Суд ураховує, що основний предмет спору полягав у перевірці правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії, яке за результатами судового розгляду визнано протиправним та скасовано.
Зміна судом способу відновлення порушеного права з безпосереднього призначення пенсії на повторний розгляд заяви не змінює висновку суду про неправомірність оскаржуваного рішення.
Тому судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72–77, 90, 139, 241–246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії — задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07 квітня 2026 року №053130014707 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 березня 2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 31.08.2026.

Суддя А.В. Сіпака