ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/1471/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
Головного управління ПФУ в Сумській області: не з`явився,
АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання": не з`явився,
ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання": Касаткін Д.М.,
Фонду державного майна України: Комарова В.П.,
Сумського міжрегіонального управління МЮУ: Вакула С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Дениса Миколайовича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 (колегія суддів у складі: Остапенко О.М. - головуючий, Доманська М.Л., Отрюх Б.В.)
та ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 (суддя Соп`яненко О.Ю.) 
та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 (суддя Соп`яненко О.Ю.) в частині розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" 
у справі № 920/1471/24
за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"
про банкрутство, 

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст заяви
1. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.03.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника. 
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - Заявник) подало заяву з грошовими вимогами до Боржника (далі - Заява) в сумі 1587937700,58 грн та 4844,80 грн судового збору за подання заяви.
3. У Заяві повідомлено, що Заявник не має змоги подати документи, що підтверджують заявлені ним грошові вимоги до Боржника, у зв`язку з протиправними діями попереднього керівництва Заявника, зокрема, непередання документації підприємства.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
4. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.07.2023 відкрито провадження у справі №920/640/23 про банкрутство Заявника, введено щодо нього процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича.
5. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.04.2024 у справі №920/640/23 припинено повноваження керівника Заявника, покладено виконання повноважень керівника Заявника на розпорядника майна - арбітражного керуючого Ткаченка Д.В.
6. У порушення вимог Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та зазначеної ухвали господарського суду попереднє керівництво не передало розпоряднику майна Заявника бухгалтерську та іншу документацію Заявника (зокрема на підтвердження дебіторської заборгованості), його печатки, штампи, матеріальні та інші цінності. 
7. Заявник направив Боржнику запит №1 від 15.04.2025 з проханням надати засвідчені належним чином копії документів у підтвердження заборгованості Боржника перед Заявником у загальному розмірі 1587937700,58 грн у тому числі, але не виключно: договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки тощо.
8. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2025 у цій справі за клопотанням розпорядника майна Заявника витребувано у Боржника належним чином засвідчені копії документів у підтвердження заборгованості Боржника перед Заявником у загальному розмірі 1587937700,58 грн у тому числі, але не виключно: договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки тощо.
9. Розпорядник майна Боржника грошові вимоги Заявника відхилив у повному обсязі, оскільки до Заяви не додано документів, що підтверджують наявність таких вимог у заявленому розмірі. 
10. На час розгляду Заяви відповідних документів господарському суду не надано. 
11. Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі №920/604/23(920/1221/25) визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 06.03.2020, укладений між Заявником і Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандартінвест-Південь", зобов`язано ТОВ "Стандартінвест-Південь" повернути Заявнику документи, що підтверджують дійсність права вимоги, яке було відступлено за вказаним договором (договори з усіма додатками, додатковими угодами, актами наданих послуг, актами виконаних робіт, розрахунками, актами звірок, платіжними документами тощо), в тому числі за договорами, укладеними з Боржником: №1/44 від 01.09.2010, №1/44-ТР від 13.08.2015, №1/44-ХО-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-ХО-ЗД/П-1/11/18/30 від 13.08.2015, №1/44-ХО-ОБ від 13.08.2015, №1/44-КП-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-КП-ОБ від 13.08.2015, №1/44-НП-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-НП-ОБ від 13.08.2015, №1/44-39 від 13.08.2015, №1/44-ПРО-ЗД/ОБ/П від 13.08.2015. 
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
12. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.06.2025, зокрема, у задоволенні Заяви відмовлено, вимоги Заявника до Боржника в розмірі 1587937700,58 грн відхилено. 
13. Ухвалу мотивовано тим, що Заявник не надав доказів, які підтверджують обґрунтованість його грошових вимог до Боржника. 
14. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 призначено підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника, чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду.
15. Зазначену ухвалу постановлено на підставі частини 2 статті 47 КУзПБ за результатами попереднього засідання. 
16. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026, зокрема, залишено без змін ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 (у частині результатів попереднього засідання суду щодо розгляду Заяви) та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 (у частині результату розгляду Заяви). 
17. Постанову мотивовано тим, що Заявник не довів належними та допустимими доказами наявності заборгованості Боржника перед Заявником у розмірі 1587937700,58 грн, враховуючи обов`язок доказування обґрунтованості грошових вимог кредитора певними доказами покладено саме на заявника таких вимог та заборону суду з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору. 
18. При цьому апеляційний господарський суд протокольною ухвалою відхилив клопотання Заявника про витребування доказів у Боржника через невідповідність його вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України. Також господарський суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги посилання Заявника на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі №920/604/23(920/1221/25), оскільки такий доказ не існував на момент постановлення ухвали місцевого господарського суду. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
19. Заявник подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвали Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 (у частині результату розгляду Заяви) і від 15.12.2025 (у частині результатів попереднього засідання суду щодо результату розгляду Заяви), постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 (у частині результату розгляду апеляційної скарги Заявника), направити справу в частині розгляду Заяви на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.
20. Касаційну скаргу з урахуванням заяви про усунення недоліків подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287, частинами 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України. 
21. Заявник посилається на неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 216, 236 Цивільного кодексу України, статей 45 - 47 КУзПБ, статей 2, 7, 13, 269 Господарського процесуального кодексу України через неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.11.2024 у справі №916/4659/23(914/411/21), від 19.07.2022 у справі №911/515/20, від 14.01.2026 у справі №914/475/22, від 22.09.2025 у справі №910/6569/25, від 18.09.2024 у справі №918/1043/21; від 05.10.2023 у справі №873/228/23, від 05.07.2023 у справі №910/19369/15, від 18.07.2023 у справі №914/3143/21, від 11.05.2023 у справі №910/17285/21; від 17.10.2023 у справі №910/6340/22, від 22.09.2021 у справі №202/3567/19, від 02.02.2021 у справі №908/2846/19, від 27.05.2021 у справі №910/702/17, від 17.11.2021 у справі №910/2605/20, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20.
22. Також Заявник зазначає, що місцевий господарський суд передчасно постановив оскаржувану ухвалу про відхилення його грошових вимог за шість місяців до постановлення ухвали за результатами попереднього засідання, не вживши заходів для перевірки стану виконання постановленої ним ухвали про витребування доказів, повторного витребування доказів та надання можливості Заявнику використати інші заходи, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, для доведення заявлених ним грошових вимог.
23. Водночас апеляційний господарський суд необґрунтовано відхилив його клопотання про витребування доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не дослідив зібрані у справі докази, безпідставно не прийнявши до уваги рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі №920/604/23(920/1221/25), яким, на думку Заявника, підтверджено факт наявності заборгованості Боржника перед Заявником принаймні в розмірі 1339623373,36 грн (права вимоги від Боржника заборгованості, що виникла на підставі договорів оренди). 
24. Заявник стверджує про порушення господарським судом апеляційної інстанції принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, посилаючись на викладений у оскаржуваній постанові висновок про можливість суду самостійно визначити суми нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, в разі незгоди з визначеним кредитором періодом їх нарахувань, попри принцип покладення на кредитора обов`язку доведення розміру грошових вимог до боржника та їх обґрунтованості. 
25. Заявник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не здійснили повне та всебічне з`ясування всіх обставин, зокрема, не вчинили дій, спрямованих на сприяння в реалізації прав Заявника щодо підтвердження факту наявності заборгованості у Боржника, не з`ясували причини неподання витребуваних судом доказів, не витребували відповідні докази повторно, не вжили з власної ініціативи заходи процесуального примусу.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
26. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу в установлений судом термін. 
Позиція Верховного Суду
27. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
28. Предметом касаційного оскарження в цій справі є постанова господарського суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками перегляду ухвали місцевого господарського суду про розгляд грошових вимог кредиторів до Боржника та ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання, в частині відхилення грошових вимог Заявника до Боржника. 
29. За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
30. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
31. Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина 1 статті 45 КУзПБ).
32. Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги, та несе ризик наслідків, пов`язаних недоведенням обґрунтованості таких вимог. 
33. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).
34. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
35. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та / або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
36. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).
37. При цьому для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
38. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20).
39. Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.
40. У цій справі місцевий господарський суд, з яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, відхилив грошові вимоги Заявника до Боржника у зв`язку з тим, що Заявник не надав документальних доказів на обґрунтування наявності у Боржника певної заборгованості перед Заявником у заявленому ним розмірі.
41. У касаційній скарзі Заявник не посилається на конкретні наявні у справі докази, надані ним під час розгляду Заяви місцевим господарським судом (зокрема первинні документи, які б підтверджували існування невиконаного грошового зобов`язання між Боржником і Заявником, та/або рішення юрисдикційного органу про вирішення відповідного спору між ними). 
42. Натомість Заявник наголошує, що під час апеляційного розгляду справи він посилався на рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі №920/604/23(920/1221/25) як таке, що підтверджує факт наявності заборгованості Боржника перед Заявником на суму 1339623373,36 грн, оскільки ним визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 06.03.2020, укладений між Заявником і ТОВ "Стандартінвест-Південь", та зобов`язано зазначену особу повернути Заявнику документи, що підтверджують дійсність відступленого права вимоги за низкою договорів, укладених із Боржником. 
43. Апеляційний господарський суд не прийняв до уваги зазначене рішення у зв`язку з відсутністю виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів у суді апеляційної інстанції, та водночас виходив із того, що вказане рішення суду не існувало на момент постановлення оскаржуваних ухвал господарського суду першої інстанції, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду виключає можливість його прийняття та врахування під час розгляду апеляційної скарги. 
44. Щодо наведеного Верховний Суд звертає увагу на те, що судове рішення як таке не є доказом в розумінні господарського процесуального законодавства. У певних випадках обставини, встановлені в судовому рішенні в іншій справі, можуть мати преюдиційне значення для суду під час розгляду конкретної справи (подібного за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду від 27.03.2024 у справі №191/4364/21). 
45. З огляду на таке посилання учасника справи на судове рішення із наданням його копії не є поданням доказу в розумінні, зокрема, статті 269 Господарського процесуального кодексу України, адже, як правильно зазначає Заявник у касаційній скарзі, рішення суду не створює нових обставин, а лише підтверджує існуючі правовідносини та їх правову природу. 
46. Однак встановлення або підтвердження в судовому рішенні певних обставин, які б могли мати преюдиційне значення для іншої справи, не може бути підставою для висновку про незаконність іншого судового рішення, ухваленого раніше на підставі наявних у господарського суду доводів і доказів з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, а отже, й для скасування такого рішення. 
47. Виходячи з викладеного, Верховний Суд вважає безпідставними доводи Заявника про помилкове неприйняття до уваги господарським судом апеляційної інстанції поданого ним під час апеляційного розгляду рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 у справі №920/604/23(920/1221/25).
48. Зазначаючи у касаційній скарзі про те, що визнаний зазначеним рішенням господарського суду договір про відступлення права вимоги від 06.03.2020 існував на час розгляду справи місцевим господарським судом, однак не міг бути поданий з об`єктивно незалежних причин, Заявник не наводить підстав для висновку, що господарський суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги саме наданий ним оригінал чи копію вказаного договору. 
49. Зміст Заяви та встановлені судами попередніх інстанцій обставини не дають підстав для висновку, що на час звернення з грошовими вимогами Заявник належно конкретизував ці вимоги як такі, що виникли саме із зобов`язань, щодо яких було укладено договір про відступлення права вимоги від 06.03.2020. Заява не містила посилань на конкретні договори між Заявником і Боржником, не розкривала зміст відповідних правовідносин, період виникнення заборгованості, її склад і розрахунок. Тому саме по собі посилання на рішення про недійсність договору відступлення права вимоги не усуває необхідності перевірки заявлених вимог у порядку статей 45- 47 КУзПБ. 
50. Також Верховний Суд відхиляє наведені у касаційній скарзі аргументи про порушення апеляційним господарським судом принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. З огляду на заявлені в касаційній скарзі вимоги наразі не є предметом касаційного оскарження обґрунтованість висновків господарських судів у частині розгляду грошових вимог ПАТ "Промінвестбанк" до Боржника. Водночас висновок господарського суду апеляційної інстанції про те, що сама лише незгода суду з періодом нарахування процентів, заявлених кредитором, та твердження про ненадання розрахунку в цій частині не може бути самостійною підставою для визнання заявлених кредиторських вимог у повному обсязі, не є релевантним до встановлених під час розгляду Заяви обставин відсутності будь-якого обґрунтування та підтвердження грошових вимог Заявника до Боржника. Оскільки такий висновок не міг бути застосований під час розгляду Заяви через неподібність відповідних правовідносин, немає підстав для висновку про дискримінацію Заявника.
51. Разом з тим Верховний Суд враховує, що під час розгляду цієї справи господарськими судами попередніх інстанцій, а також у касаційній скарзі Заявник послідовно стверджує про неможливість подання ним місцевому господарському суду доказів, які підтверджують заявлені грошові вимоги до Боржника, через непередання документації Заявника його попереднім керівництвом розпоряднику майна, а також необхідність витребування відповідних документів у Боржника. При цьому Заявник наголошує на необхідності витребування відповідних доказів у Боржника за його клопотаннями, заявленими господарським судам першої та апеляційної інстанцій. 
52. Щодо наведених доводів Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до закріплених у статтях 2, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України принципів змагальності та диспозитивності господарського судочинства, усталеної правової позиції Верховного Суду заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, одним із яких може бути відмова у визнанні його грошових вимог (у разі ненадання заявником належного документального підтвердження відповідного зобов`язання).
53. Натомість суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених зазначеним Господарським процесуальним кодексом України випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених зазначеним Кодексом.
54. У силу частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
55. Статтею 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено витребування доказів судом за відповідним клопотанням учасника справи, який не може самостійно надати докази. У такому клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, який доказ витребовується (у рази витребування групи однотипних документів як доказів зазначаються ознаки, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів); обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа тощо. 
56. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази, а будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду або в п`ятиденний строк з моменту вручення ухвали повідомити суд про причини неможливості подати такий доказ у встановлені строки. 
57. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом, а також залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
58. Аналіз положень статті 81 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що клопотання про витребування доказів має містити дані, які дозволяють ідентифікувати конкретний доказ або групу однотипних документів, а також обставини, які такий доказ може підтвердити або спростувати. Ця вимога має значення як для вирішення питання про задоволення клопотання, так і для подальшого виконання ухвали про витребування доказів.
59. У цій справі ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.05.2025 за клопотанням Заявника витребувано у Боржника належним чином засвідчені копії документів у підтвердження його заборгованості перед Заявником у загальному розмірі 1587937700,58 грн, у тому числі (але не виключно) договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки тощо. На момент постановлення оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду відповідні докази до матеріалів справи не надано. 
60. Після постановлення такої ухвали подальший розгляд Заяви мав відбуватися з урахуванням існування відповідного процесуального рішення, обов`язковості його виконання адресатом та необхідності з`ясування судом, чи подано витребувані документи або чи повідомлено суд про причини неможливості їх подання.
61. Оскільки ухвала Господарського суду Сумської області від 07.05.2025 про витребування у Боржника доказів наразі не є предметом касаційного оскарження, Верховний Суд не надає правової оцінки її обґрунтованості та відповідності вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України. 
62. Разом з тим наявність цієї ухвали має значення для оцінки доводу скаржника про передчасність відхилення грошових вимог. Верховний Суд виходить з того, що у разі якщо господарський суд першої інстанції задовольнив клопотання Заявника про витребування доказів, то до вирішення Заяви по суті він мав з`ясувати, чи виконано відповідну ухвалу, чи повідомив Боржник про причини неможливості подання витребуваних документів, а також чи є підстави для застосування процесуальних наслідків, передбачених статтею 81 та главою 9 Господарського процесуального кодексу України, або для розгляду Заяви за наявними матеріалами з наведенням мотивів неможливості подальшого очікування відповідних доказів. 
63. У цій справі господарський суд першої інстанції відхилив грошові вимоги Заявника з мотивів неподання документів, які їх підтверджують, однак не з`ясував і не мотивував, чи було виконано раніше постановлену ним ухвалу про витребування доказів, чи повідомив Боржник про причини неможливості її виконання, а також які процесуальні наслідки має невиконання такої ухвали для розгляду Заяви. Апеляційний господарський суд цього недоліку не усунув, обмежившись висновком про обов`язок Заявника довести грошові вимоги та про неконкретність повторного клопотання про витребування доказів.
64. Подібний підхід до наслідків невиконання ухвали про витребування доказів сформований Верховним Судом, зокрема, в постанові від 22.09.2021 у справі №202/3567/19, на яку посилається Заявник у касаційній скарзі. 
65. Верховний Суд виходить з того, що господарські суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог статей 81, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки наявних у справі доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та дійшли передчасного висновку про відхилення грошових вимог Заявника до Боржника. 
66. Вказане порушення унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про визнання або відхилення грошових вимог Заявника, оскільки суди не надали належної процесуальної оцінки невиконанню ухвали про витребування доказів та не визначили правових наслідків такого невиконання. 
67. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в межах статті 300 Господарського процесуального кодексу України, оскільки для вирішення питання про наявність або відсутність грошових вимог необхідно встановити обставини щодо виконання ухвали про витребування доказів, причин неподання витребуваних документів, значення цих документів для підтвердження заявлених вимог, а також надати оцінку відповідним доказам і поясненням учасників справи. Такі процесуальні дії належать до повноважень господарського суду першої інстанції під час нового розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
68. Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України оскаржувані ухвали та постанова господарських судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в оскаржуваній частині щодо розгляду (відхилення) грошових вимог Заявника до Боржника. Справу необхідно передати до суду першої інстанції для нового розгляду в зазначеній частині.
69. Касаційна скарга підлягає задоволенню.
70. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене, з`ясувати обставини виконання ухвали від 07.05.2025, причини неподання витребуваних документів та їх значення для перевірки заявлених грошових вимог, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і залежно від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
71. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Дениса Миколайовича задовольнити. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 та ухвали Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 і від 26.06.2025 у справі №920/1471/24 скасувати в частині розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання". Справу в скасованій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді В. Пєсков

В. Погребняк