Справа № 509/4510/19

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року         с-ще. Овідіополь 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Спічака Вадима Олексійовича, 
за участю: секретаря судового засідання Пірожок Владислава Юрійовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,- 

ВСТАНОВИВ: 

Стислий виклад позиції позивача 
ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 
Позов обґрунтовано тим, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Красний Луч, Луганської області, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 04.07.1987 року вона уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син – ОСОБА_3 . 
Позивачка зазначає, що її син відповідно до контракту від 22 червня 2009 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, а у 2012 році строк дії контракту було продовжено до 22 червня 2015 року. Під час проходження служби він обіймав посаду моториста, а згодом старшого моториста моторного відділення електромоторної команди електромеханічної бойової частини корабля морської охорони № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. 
Згідно з наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з 12 червня 2014 року перебував у службовому відрядженні в оперативному підпорядкуванні угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
У період із 13 червня по 07 серпня 2014 року він безпосередньо брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виконуючи бойові завдання на території Луганської та Донецької областей у складі 5-ї мотоманевреної групи ІНФОРМАЦІЯ_5 . Як зазначено у позові, відповідно до акта спеціального розслідування нещасного випадку та акта про нещасний випадок встановлено, що 06–07 серпня 2014 року колона прикордонників, яка здійснювала марш до нового місця дислокації, зазнала масованого артилерійського обстрілу із застосуванням мінометів та реактивних систем залпового вогню БМ-21 «Град». Унаслідок зазначеного обстрілу загинуло шість військовослужбовців, серед яких був і ОСОБА_3 , який отримав поранення, несумісні з життям. Смерть останнього пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
Крім того, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року у справі № 509/1759/19, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 під час виконання обов`язків військової служби в районі кургану Савур-Могила Шахтарського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 
На обґрунтування заявленого розміру відшкодування позивачка посилається на те, що втрата сина завдала їй тяжких душевних страждань, призвела до втрати звичного способу життя, постійного емоційного болю та психологічних переживань. З огляду на зазначене вона просить стягнути з Російської Федерації моральну шкоду в розмірі 1 684 200,00 грн, що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного банку України станом на день підписання позовної заяви. 
Рух справи у суді 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
При здійсненні автоматизованого розподілу справи було визначено головуючого суддю ОСОБА_4 . 
Відповідно до Листа Вищої ради правосуддя №23614/0/9/25 від 01.12.2025 року та Наказу ОСОБА_5 «Про відсторонення від здійснення правосуддя судді ОСОБА_4 » № 08 г-о/с від 01.12.2025 року суддю ОСОБА_4 з 01.12.2025 року відсторонено від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. 
В зв`язку з цим, 30.12.2025 року дану цивільну справу було передано для здійснення повторного розподілу справи. 
При повторному автоматизованому розподілі судової справи між суддями дану цивільну справу 30.12.2025 року було передано на розгляд суді Спічаку В.О. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 січня 2026 року прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою? ОСОБА_1 до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України ?та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.06.2026 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк не направив. 
Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства Російської Федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. 
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст.?280,?282 ЦПК України. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданим Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області 03 грудня 2009 року. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 06.05.1988 року. 
Відповідно до витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 по особовому складу №118-ос віл 22.06.2009 року ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу загону, укладено з ним контракт про проходження військової служби строком на три роки (з 22 червня 2009 року по 21 червня 2012 року), призначено на посаду моториста моторного відділення електромоторної команди електромеханічної бойової частини (БЧ-5) корабля морської охорони № НОМЕР_1 та присвоєно військове звання «матрос». 
Відповідно до витягу з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_8 від 20 квітня 2012 року № 116-ОС ОСОБА_3 продовжено проходження військової служби за новим контрактом строком на три роки – з 22 червня 2012 року по 22 червня 2015 року. При цьому він продовжив проходити військову службу на посаді старшого моториста моторного відділення електромоторної команди електромеханічної бойової частини (БЧ-5) корабля морської охорони проекту 205 П «Гарантул» № 709. 
Відповідно до витягу з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 червня 2014 року № 132-ВВ ОСОБА_3 направлено у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 з оперативним підпорядкуванням керівнику угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». 
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ОСОБА_3 у період з 13 червня 2014 року по 07 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції: під населеним пунктом Бірюкове Свердловського району Луганської області, а також у Шахтарському та Амвросіївському районах Донецької області у складі 5-ї мото-маневреної групи ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 02.09.2014 року, що стався 06 та 07 серпня 2014 року у тактичному угрупуванні «Кордон» в районі кургану «Савур-Могили», населених пунктів Нижній Нагольчик Донецької області та Дякове Луганської області, старший матрос ОСОБА_3 під час артилерійського обстрілу колони прикордонників із застосуванням артилерії, мінометів та РСЗВ БМ-21 «Град», яка здійснювала марш до нового місця дислокації, отримав поранення, несумісні з життям. Зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби. 
Відповідно до акта спеціального розслідування нещасного випадку №130/5 від 02.09.2014 року, що стався 06–07 серпня 2014 року, встановлено, що старший матрос ОСОБА_3 під час переміщення колони прикордонників до нового місця дислокації потрапив під артилерійський обстріл із застосуванням мінометів та реактивних систем залпового вогню БМ-21 «Град». Унаслідок отриманого сліпого осколкового поранення голови з грубим руйнуванням речовини головного мозку він загинув. Нещасний випадок визнано таким, що стався під час виконання обов`язків військової служби та пов`язаний із бойовими діями. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року у справі № 509/1759/19, було встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , при виконанні обов`язку військової служби ІНФОРМАЦІЯ_9 в районі кургану «Савур-Могили» Шахтарського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 11 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 26 років. Місцем смерті зазначено: Україна, Донецька область, Шахтарський район, курган Савур-Могила. 
Норми права, які застосував суд. 
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. 
Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено?постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. 
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим?Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. 
Закон України «Про міжнародне приватне право»?встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. 
Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці. 
Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду. 
У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudakv.Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок загибелі сина ОСОБА_3 під час виконання ним обов`язків військової служби у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України. 
У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. 
Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. 
У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі Члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-якимось іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. 
Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. 
У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21), зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1?статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Отже, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. 
Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. 
Відповідно до ч. 1, 2?ст. 23 ЦК України?особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
За змістом ч. 1?ст. 1167 ЦК України?моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
В силу ч. 1?ст. 1173 ЦК України?шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Як передбачено ч. 1?ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 
Згідно ч. 1, 3?ст. 386 ЦК України?держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
Відповідно до?ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст.?3, ст.?321 ЦК України?ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених?Конституцією?та законом. 
Згідно з ч. 3, 5?ст. 23 ЦК України?якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. 
При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). 
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб. 
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. 
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей?16?і?23 ЦК України?та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 
Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. 
Позивач просив стягнути з Російської Федерації в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 1?684?200,00 (один мільйон шістсот вісімдесят чотири тисячі двісті) грн., що за офіційними курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60?000,00 (шістдесят тисяч) євро. 
Частиною 1?статті 81 ЦПК України?передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з частиною 1?статті 76 ЦПК України?доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1?статті 89 ЦПК України?визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З урахуванням установлених судом обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із загибеллю сина внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з Російської Федерації на користь позивачки компенсацію моральної шкоди у заявленому розмірі - 1?684?200,00 (один мільйон шістсот вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 
Згідно з ч. 1?ст. 141 ЦПК України?судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч. 6?ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно пункту 22?ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. 
Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9605,00 грн. 

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.?1-13,?76-83,?88,?258-259,?263-265,?268,?354 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ: 

Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,- задовольнити. 

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України 1?684 20,00 (один мільйон шістсот вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 

Стягнути з Російської Федерації в дохід держави України судовий збір у розмірі 9605 гривень 00 копійок. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя            Спічак В.О.